ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 500/2902/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/813/3114/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Маслова Р.Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2,

відповідач - ОСОБА_3,

третя особа: громадська організація «Автомобільне товариство Респект»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2017 року у складі судді Швець В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача громадської організації «Автомобільне товариство Респект» про усунення перешкод в користуванні автогаражем НОМЕР_1, що знаходиться в товаристві «Респект».

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 є власником спірного гаража на підставі свідоцтва про право власності, виданого 09 червня 1994 року, що підтверджено довідкою бюро технічної інвентаризації від 22 квітня 2016 року.

Зазначила, що відповідачка з 2001 року користується гаражем, перешкоджає ОСОБА_2 в доступі та користуванні гаражем, тому просила зобов'язати відповідачку не чинити перешкоди у користуванні гаражем, зобов'язати звільнити приміщення спірного гаражу від належного їй майна та передати ОСОБА_2 ключі від гаража та дозволити відкривати спірний гараж та встановити власний замок на нього.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилались на те, що відповідачка з 2001 року є користувачем спірного гаражу, є членом товариства «Респект», сплачує членські внески, а що, спірний гараж належить позивачу не знала весь час, ніхто її про це не повідомляв, ніяких претензій за весь час користування ніхто до неї не пред'являв.

Представник третьої особи - товариство «Респект» у судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Раніше у судовому засіданні представник надав пояснення, яким підтвердив, що відповідачка дійсно з 2001 року є користувачем спірного гаражу, є членом товариства «Респект», сплачує членські внески.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2017 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належним йому автогаражем НОМЕР_1, що знаходиться в ГО «Автомобільне товариство Респект» в м. Ізмаїл.

Зобов'язано ОСОБА_3 звільнити приміщення автогаражу НОМЕР_1 від належного їй майна та передати ключі від автогаражу ОСОБА_2, якому дозволено відкривати автогараж НОМЕР_1 та встановити власний замок на гараж.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_2 є власником спірного гаражу, що підтверджено свідоцтвом про право власності НОМЕР_2 від 9 червня 1994 року, технічним паспортом на гараж, а тому його право власності підлягає захисту відповідно до вимог ст.ст. 386,391 ЦКУкраїни (а.с.111).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові.

Неправильність рішення суду мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не враховані фактичні обставини по справі, а саме, що:

- рішення суду прийняте у відсутність позивача та його представника;

- згідно довіреності №2-434 від 19 грудня 2016 року позивач уповноважує ОСОБА_6 представляти його інтереси щодо гаражу, який знаходиться за адресою: м. Ізмаїл, автокооперативі №15, III пров. Шевченка, гараж НОМЕР_1;

- проте у довідці бюро технічної інвентаризації від 22 квітня 2016 року вказано, що об'єкт нерухомого майна, знаходиться за адресою м. Ізмаїл, "Респект" автомобільне товариство, гараж НОМЕР_1 - без зазначення адреси;

- у свідоцтві про право власності №190 від 09 червня 1994 року вказано, що позивачу належить автогараж НОМЕР_1, який знаходиться в автокооперативі №15, також без зазначення конкретної адреси.

Зазначив, що суперечності, які містяться в документах викликають сумнів щодо визначення предмету спору та право позивача на нього. Технічний паспорт на гараж виданий за дев'ять днів ( 01 червня 1994 року) до видачі свідоцтва про право власності 09 червня 1994 року.

Відповідачка є користувачем вказаного гаража з 2001 року, сплачує членські внески по теперішній час, є добровільним користувачем вказаного майна (а.с.113-114).

Відзиви від інших учасників справи на апеляційну скаргу не надійшли.

Представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 просив розглянути справу у їх відсутність.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись апеляційним судом належним чином, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходи з того, що право власності позивача на гараж підтверджено правовстановлюючими документами та реєстрацією в бюро технічної інвентаризації , а відповідачка є лише користувачем гаража.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Право власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1ст.15 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 є власником спірного гаража, що підтверджено свідоцтвом про право власності, виданого за НОМЕР_2 від 09 червня 1994 року на підставі рішення Ізмаїльського виконкому № 447 від 29 вересня 1987 року (а.с.11).

Технічний паспорт на спірний гараж видано ОСОБА_2 01 червня 1994 року на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 09 червня 1994 року та рішення виконкому від 29 вересня 1987 року (а.с.10,52, 52 зворот).

Рішенням Ізмаїльського виконкому №447 від 29 вересня 1987 року вирішено створити та організувати автокооператив №15 (а.с.64-65).

Рішенням Ізмаїльського виконкому №70 від 23 лютого 1999 року зареєстровано громадську організацію"Респект", яка створена в результаті реорганізації автокооперативу №15 (а.с.67).

Згідно довідки товариства «Респект» відповідачка ОСОБА_3 є членом товариства «Респект», сплачує членські внески, з 2001 року є користувачем спірного гаражу(а.с.9).

Відповідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування, та розпорядження своїм майном.

За ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїми майном на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст.386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Звертаючись до суду з позовом, представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідачка чинить перешкоди у здійсненні права користування та володіння гаражем.

На підтвердження своїх доводів позивач надав правовстановлюючі документи на підставі яких йому належить право власності на гараж, які не спростовані в судовому порядку та є дійсними на теперішній час.

Судового рішення про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та скасування свідоцтва про право власності на гараж, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції, обґрунтовано виходив з того, що позивач належними та допустимими доказами довів факт порушення відповідачкою його права на користування та розпорядження спірним гаражем та існування реальних перешкод у його користуванні, шляхом надання свідоцтва про право власності на гараж.

Доводи відповідача, наведені у апеляційної скарзі, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та фактично зводяться до переоцінки обставин справи.

При цьому на теперішній час діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, а саме гараж, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення до суду із цим позовом) кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, ОСОБА_2 довів належність йому на праві власності спірного гаражу. В свою чергу, ОСОБА_3 не надала суду належних і допустимих доказів в обґрунтування своїх доводів, не довела, що гараж належить їй на праві власності.

Доводи апелянта про те, що справа розглянута у відсутність позивача та його представника до уваги не приймаються, оскільки права відповідача цим не порушено.

Не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про те, що є суперечності у довіреності, технічному паспорті на гараж, свідоцтві про право власності щодо предмету спору та право позивача на нього, оскільки вказані обставини не спростовані відповідачем та громадською організацією «Автомобільне товариство Респект» належними та допустимими доказами.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, тому мають бути відхилені.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 листопада 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 квітня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков