Номер провадження 22-ц/804/1269/19
Головуючий у 1 інстанції Бакуменко А.В.
Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів Мальованого Ю.М., Соломахи Л.І.

за участю секретаря судового засідання Самойленко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м.Бахмут цивільну справу №234/19430/16-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності,

за апеляційною скаргою Краматорської міської ради Донецької області на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 09 лютого 2017 року про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі та ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року про внесення виправлень в ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 09 лютого 2017 року (суддя Бакуменко А.В.), ухвалених в приміщенні суду в м.Краматорськ Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до Краматорського міського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що рішенням виконавчого комітету Краматорської міської ради №240 від 21.05.1997 року та розпорядженням №168 від 19.06.1997 року малому колективному виробничо-комерційному підприємству «Шураві» було надано земельну ділянку для будівництва гаражів по АДРЕСА_1 . 01.10.1997 року між МК ВКП «Шураві», позивачами та ТОВ «ТехАС» був укладений договір про сумісну діяльність №8 від 01.10.1997 року. Відповідно до даного договору, після будівництва гаражів за вищевказаною адресою, вони (позивачі) ставали їх власниками.

Після завершення будівництва у 2002 році та до теперішнього часу позивачі користуються спірними гаражами. На теперішній час директор МК ВКП «Шураві» ОСОБА_5 помер, спадкоємцем стала його донька - відповідач ОСОБА_4

Просили суд визнати за ними (позивачами) право власності: за ОСОБА_1 на будівлю гаража «А-1», розташованого за адресою АДРЕСА_2 ; на будівлю гаража «А-1», розташованого за адресою АДРЕСА_3 ; на 1/2 частину будівлі гаража «А-1», розташованого за адресою АДРЕСА_4 ;

визнати право власності за ОСОБА_3 на 1/2 частину будівлі гаража «А-1», розташованого за адресою АДРЕСА_4 ;

визнати право власності за ОСОБА_2 на будівлю гаража «А-1», розташованого за адресою АДРЕСА_5 ; на будівлю гаража «А-1» розташованого за адресою АДРЕСА_6 .

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 09 лютого 2017 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , за якою: за ОСОБА_1 визнається право власності на будівлю гаража «А-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на будівлю гаража «А-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ; на 1/2 частину будівлі гаража «А-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_4 ;

за ОСОБА_6 , визнається право власності на будівлю гаража «А-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , на будівлю гаража «А-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_6 ;

за ОСОБА_3 визнається право власності на 1/2 частину будівлі гаража «А-1», розташованого за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 за угодою будь яких претензій матеріального характеру до позивачів по даній справі не має. Провадження по справі закрито.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року виправлено описку в ухвалі Краматорського міського суду Донецької області від 09 лютого 2017 року, зазначивши замість помилкового написання адреси об`єктів нерухомості, на який позивачами визнано право власності « АДРЕСА_7 ».

На зазначені судові рішення подала апеляційну скаргу Краматорська міська рада, в якій вона просила скасувати ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 09 лютого 2017 року та ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги Краматорська міська рада Донецької області зазначає, що оскаржувані рішення є незаконними та порушують її права і законні інтереси.

Пославшись на ст.8 ЗК УРСР, ч.1 ст.16, ст.18 Закону України «Про оренду землі» та звертає увагу суду, що предметом спору по даній справі було визнання права власності на гаражі, побудовані нібито позивачами на земельній ділянці комунальної власності територіальної громади міста Краматорська, яка була передана в тимчасове користування МКВКП «Шураві» на підставі рішення міської ради №240 від 21.05.1997 року. Але суд, затверджуючи мирову угоду, не перевірив чи дійсно МКВКП «Шураві» чи інші особи, зокрема позивачі, побудували на земельній ділянці міської ради спірні гаражі, чи набуло МКВКП «Шураві» чи відповідач ОСОБА_4 право власності на спірне майно, адже згідно рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 21.05.1997 року №240, зазначена земельна ділянка площею 0,1261 га була передана МКВКП «Шураві» в тимчасове користування на умовах оренди. Відповідно до умов укладеного між Краматорською міською радою та МКВКП «Шураві» договору оренди №21/стр від 01.01.1998 року на право користування землею несільськогосподарського призначення, орендар зобов`язувався використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням (під будівництво виробничих приміщень), по закінченню терміну договору повернути земельну ділянку у належному вигляді.

Не залучивши Краматорську міську раду до участі у справі, суд порушив її права на вільне володіння, користування та розпорядження землями комунальної власності, при відсутності у матеріалах будь-яких доказів для висновку про належність майна комусь із сторін по справі, чим порушив вимоги ст.175 ЦПК України.

Крім того, зазначає, що договір між МКВКП «Шураві» та ТОВ «ТехАС» про спільну діяльність №8 від 01.10.1997 року, яким позивачі обґрунтовують свої вимоги, укладений раніше ніж договір про надання МКВКП «Шураві» земельної ділянки в користування.

Також зазначає, що за змістом даного договору, відповідач ОСОБА_4 не була його стороною, не мала жодних прав на спірну земельну ділянку, ні на спірні споруди, а отже не мала процесуального права на укладання мирової угоди стосовно даного нерухомого майна.

Вважає, що ухвала від 01.08.2017р. також не ґрунтується на фактичних обставинах справи і підлягає скасуванню, оскільки МК ВКП «Шураві» отримало у користування земельну ділянку саме по АДРЕСА_1 , котра в порядку декомунізації була перейменована на вул.Олекси Тихого, що підтверджується копією відповідного розпорядження міського голови, та іншої назви вказана вулиця не мала і підстав для виправлення описки в ухвалі суду від 09.02.2017р. не було.

На адресу апеляційного суду відзиви сторін на апеляційну скаргу не надходили, проте, відповідно до положень ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник Краматорської міської ради в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник, а також представник позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 адвокат Гур`єв В.М. заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Біличенко В.О. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції також просив відхилити апеляційну скаргу, ухвали суду першої інстанції залишити без змін.

Позивачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачі по справі звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

При цьому позивачі посилались на норму ч.1 ст.344 ЦК України і договір №8 про сумісну діяльність, укладений 01.10.1997 року між МК ВКП «Шураві» та ТОВ «ТехАС». За яким, на їх думку, після завершення будівництва гаражів по АДРЕСА_1 , саме позивачі ставали їх власниками.

Після побудови у 2002 році та державної реєстрації в КП «БТІ» даних гаражів позивачі стали їх використовувати за призначенням і використовують по теперішній час.

Між тим оформити своє право на спірне майно вони не мають можливості через те, що директор МК ВКП «Шураві» помер у 2010 році, а відповідач є спадкоємицею даного майна відповідно до свідоцтва на право спадкування від 11.03.2011 року.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 09 лютого 2017 року суд першої інстанції виходив з того, що сторони дійшли згоди стосовно предмета спору, уклали мирову угоду, претензій один до одного не мають, їх права та права інших осіб цією угодою не порушуються, її умови відповідають вимогам закону, а відтак є підстави для визнання угоди судом та закриття провадження у справі.

Виправляючи ухвалою від 01.08.2017 року описку у резолютивній частині рішення щодо назви вулиці (з АДРЕСА_7 ), на якій розташовані спірні об`єкти нерухомості, суд виходив з того, що така описка підтверджується матеріалами справи.

Колегія суддів не погоджується з даними судовими рішеннями, оскільки вони ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, відповідно до ст.ст.3, 15 ЦПК України, в редакції до 15 грудня 2017 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положеннями ст.4 ЦПК України, в редакції до 15 грудня 2017 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільства.

Статтею 344 ЦК України передбачено: 1. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

2. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

3. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності.

Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування.

4. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Таким чином, набувальна давність це засіб отримання права на нерухоме або рухоме майно особою, яка не є власником такого майна, але добросовісно, відкрито та безперервно володіє ним як своїм власним нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років.

03 грудня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №153/608/17, провадження №61-2689св18, досліджував питання визнання право власності в порядку набувальної давності. Зокрема суд зазначив, що тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.

Також, крім зазначених вище умов, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачі перш за все повинні довести факт існування такого нерухомого майна.

Як вбачається з доданих до апеляційної скарги копій відповідних документів, в травні 1997 року виконавчим комітетом Краматорської міської ради народних депутатів вирішувалось питання щодо припинення права користування землею. Згідно п.3.1 рішення виконавчого комітету Краматорської міської Ради №240 від 21.05.97 року, виконком вирішив надати в тимчасове користування на умовах оренди малому колективному виробничо-комерційному підприємству «Шураві» земельну ділянку площею 0,1261га. по АДРЕСА_1 в районі вузлової розподільної підстанції. Метою надання ділянки було будівництво виробничих приміщень, згідно з проектом відводу. За пунктом 4.3 зазначеного рішення: «підприємствам, вказаним у пунктах 2, 3 рішення (в тому числі МКВКП «Шураві») використовувати земельні ділянки за цільовим призначенням, суворо дотримуватись вимог земельного кодексу України» (а.с.64, 65)

На підставі даного рішення виконкому Краматорською міською радою з МК ВКП «Шураві» 01.01.1998 року укладено договір оренди, за яким останньому Краматорською міською радою надана земельна ділянка розміром 0,1261га. по АДРЕСА_1 в районі вузлової розподільної підстанції для будівництва виробничих приміщень. Відповідно до п.3.3. зазначеного договору оренди - угоди, укладені орендатором (купівля-продаж, дарування, застава, обмін земельної ділянки) без згоди орендодавця є недійсними. (а.с.66, 67)

За договором №21/стр від 01.01.1999 року на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), укладеного між Краматорською міською радою та МК ВКП «Шураві», останнє приймає у користування земельну ділянку загальною площею 0,1261 га, розташовану за адресою по АДРЕСА_1 в районі вузлової розподільної підстанції строком на 3 роки для будівництва виробничих приміщень (а.с.68, 69).

За п/п «б» п.3.1 договору №21/стр від 01.01.1999 року, землекористувач (МК ВКП «Шураві») зобов`язаний при закінченні терміну договору, а також при достроковому його закінченні повернути земельну ділянку у належному вигляді.

Згідно пояснень в судовому засіданні представника Краматорської міської ради, після 2002 року нові договори оренди земельної ділянки з МК ВКП «Шураві» не укладались.

Відповідно до п.п. 4.2, 4.3 договору №8 про сумісну діяльність від 01.10.1997 року, укладеного між МК ВКП «Шураві» та ТОВ «ТехАС», МК ВКП «Шураві» проводить відмову на земельну ділянку, яка знаходиться під приміщеннями, що збудовані ТОВ «ТехАС» та є його власністю (а.с.10)

Звертаючись до суду з позовом, позивачі на підтвердження своїх вимог, надали суду не засвідчені належним чином копії: договору №8 про сумісну діяльність від 01.10.1997 року, укладеного між МК ВКП «Шураві» та ТОВ «ТехАС», довідки БТІ м.Краматорськ Управління комунального господарства Донецького облвиконкому від 18.06.2001 року (а.с.11), технічних паспортів будівель гаражів по АДРЕСА_8 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 -5 (а.с.13-22).

З довідки БТІ м.Краматорськ Управління комунального господарства Донецького облвиконкому від 18.06.2001 року виданої МК ВКП «Шураві» вбачається, що готовність незавершеного будівництва об`єкта нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , (рішення виконкому №168 від 19.06.1997 року) складає 73%, відчужується 1/4 частина приміщень №4, 5, 6, 7 площею 131,6 м.кв.

З копій технічних паспортів будівель гаражів по АДРЕСА_9 -5 (а.с.13-22), вбачається що користувачами цих будівель є позивачі.

Згідно ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Разом з тим, надані позивачами копії документів не свідчать про завершення будівництва зазначеного в позові спірного майна та прийняття його в експлуотацію. В порушення вимог процесуального закону, позивачами також не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження реєстрації права власності, або наявності іншого речового права на спірне майно у відповідача, чи будь-кого, що переконливо доводило б його (майна) статус як «чужого», що передбачено ст.344 ЦК України.

Враховуючи наведене, та встановлені в судовому засіданні фактичні обставини на які, з наданням вище перелічених доказів, посилається Краматорська міська рада в апеляційній скарзі, колегія суддів погоджується з доводами скарги, і вважає, що оскаржувані ухвали безпосередньо торкаються прав та інтересів Краматорської міської ради, яка повинна бути долучена до участі у справі, оскільки затвердження судом мирової угоди та визнання права власності на спірне нерухоме майно, яке розташоване на землях Краматорської міської ради і які сторонам у даній справі у встановлено законом порядку не виділялись, впливає на право територіальної громади (інтереси якої представляє рада) щодо земельних ділянок якій належать до комунальної власності.

Відповідно до п.п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» №5 від 12 червня 2009 року, з метою врегулювання спору до судового розгляду суди мають з`ясовувати: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду. Зазначені процесуальні дії можуть бути вчинені лише в позовному провадженні та повинні здійснюватися не формально; суди мають вживати дієві заходи для примирення сторін та врегулювання спору до судового розгляду, зберігаючи при цьому об`єктивність і неупередженість. Закриваючи провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову чи визнанням укладеної між сторонами мирової угоди, суди повинні враховувати положення ст.ст.174, 175 ЦПК та до ухвалення відповідного судового рішення роз`яснювати сторонам наслідки вчинення відповідних процесуальних дій.

На підставі ч.ч.1, 2 ст.175 ЦПК України, в редакції до 15 грудня 2017 року, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

За змістом вказаної статті мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка визнається судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з`ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її визнання. Метою такої угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд (ч.5 ст.175 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року).

Аналогічні положення процесуального законодавства викладені в ст.ст.4, 5, 207 ЦПК України в редакції, яка дії з 15 грудня 2017 року.

Таким чином, затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції, не встановив фактичні обставини справи, не надав оцінки наданим позивачами доказам, не перевірив чи є спір між позивачами та саме відповідачем по справі ОСОБА_4 , не з`ясував чи належить і на якій правовій підставі земельна ділянка, на якій розташоване спірне нерухоме майно, відповідачу, не визначив кола всіх осіб, для чиїх інтересів затвердження мирової угоди буде тягнути правові наслідки, чим порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині незаконності ухвали суду першої інстанції від 01.08.2017 року про виправлення описки в ухвалі від 09.02.2017р., оскільки вона не ґрунтується на фактичних обставинах справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що МК ВКП «Шураві» отримало у користування земельну ділянку саме по АДРЕСА_1 , котра в порядку декомунізації була перейменована на АДРЕСА_1 Тихого (підтверджується копією відповідного розпорядження міського голови, а.с.63), та іншої назви вказана вулиця не мала і підстав для виправлення описки в ухвалі суду від 09.02.2017р. не було.

Як пояснив в судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відстань між адресом вул.О.Тихого АДРЕСА_1 Г та АДРЕСА_10 складає майже шість кілометрів.

Виправивши описку в ухвалі, суд фактично вийшов за межі заявлених позовних вимог, оскільки вимоги стосувались нерухомого майна розташованого саме по АДРЕСА_11 .

Враховуючи задоволення апеляційної скарги і скасування ухвала суду від 09.02.2017 року про затвердження мирової угоди, укладеної між сторонами по справі, а також наведені вище порушення вимог процесуального закону при вирішенні питання судом першої інстанції про виправленні описки, скасуванню підлягає і ухвала суду від 01.08.2017р..

Підпунктом «в» пункту 4 частини 1 ст.382 ЦПК України передбачено, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання двох апеляційної скарг на дві ухвали суду, Краматорською міською радою сплачено 3842 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.54) та платіжним дорученням №183 від 10 квітня 2019 року (а.с.94).

Враховуючи задоволення апеляційної скарги на ухвали суду першої інстанції від 09.02.2017р. та 01.08.2017р., на підставі ст.141 ЦПКУкраїни з позивачів та відповідача на користь Краматорської міської ради підлягає стягненню судовий збір по 960,50грн. з кожного,що разом складає 3842 грн..

Керуючись ст.ст.374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Краматорської міської ради задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 09 лютого 2017 року та ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_12 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_13 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_14 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_15 , ІПН НОМЕР_1 , на користь Краматорської міської ради, юридична адреса: 84313, м.Краматорськ, площа Миру 2, , на відшкодування витрат, понесених по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі по 960 (дев`ятсот шістдесят) гривень 50коп. з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді:

Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.

Головуючий суддя: О.В. Агєєв