Справа № 137/1757/18
Провадження № 22-ц/801/987/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Желіховський В. М.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 рокуСправа № 137/1757/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Медвецького С. К.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс груп»,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс груп» на рішення Літинскього районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року, постановлене в складі судді Желіховського В.М., в залі суду,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс груп» про стягнення страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 27 травня 2016 року біля 17:25 год. ОСОБА_2 керуючи технічно справним автобусом марки «Богдан-А-09212», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Соборна у м. Літин, Вінницької області в напрямку м. Вінниця, порушуючи Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2104», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Внаслідок ДТП позивач отримала численні тілесні ушкодження і з місця ДТП була госпіталізована в травматологічне відділення Літинської ЦРЛ, де проходила курс стаціонарного лікування з 27 травня 2016 року по 14 червня 2016 року. Після чого була переведена до Вінницької МКЛ ШМД, де продовжувала стаціонарне лікування в травматологічному відділенні з 14 червня 2016 року по 29 червня 2016 року.

Позивач вказує, що за час стаціонарного лікування від наслідків ДТП нею було витрачено кошти.

Рішенням Літинського районного суду від 01 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки було задоволено частково та стягнуто з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» на користь позивача страхові виплати за заподіяну матеріальну шкоду пов`язану з лікуванням в сумі 18 225,45 грн. та моральну шкоду в сумі 10 009,23 грн., однак вказане рішення було змінено рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 17 жовтня 2017 року в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, зменшено суму матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» на користь позивача з 18 225,45 грн. на 1 247 грн. та моральної шкоди з 10 009,23 грн. на 62,35 грн.

Позивач зазначає, що вона продовжує лікування та несе витрати завдані їй внаслідок вчинення кримінального правопорушення та дії джерела підвищеної небезпеки під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 травня 2016 року.

На підставі вище викладеного, просить стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» страхові виплати за заподіяну матеріальну шкоду пов`язану з лікуванням в сумі 55 950,31 грн., моральну шкоду в розмірі 9 910,05 грн., а також 2 000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс груп» на користь ОСОБА_1 страхові виплати за заподіяну матеріальну шкоду пов`язану з лікуванням в сумі 54825,56 грн. та моральну шкоду в розмірі 2746,28 грн., а всього 57671,84 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено понесені витрати на лікування в межах строку, передбаченого положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів засобів».

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс груп» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у позові відмовити.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд помилково дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вказаний позивачем період лікування виходить за межі 120 денного строку, в межах якого страховик здійснює відшкодування витрат потерпілого пов`язаних з лікуванням, а також до таких витрат не належать кошти на пальне.

На апеляційну скаргу подано відзив, в якому позивач просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим, ухвалене з правильним застосуванням норм процесуального права, а апеляційна скарга висновків суду не спростовує.

Апеляційна скарга на підставі ст.369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом встановлено, що 27 травня 2016 року біля 17:25 год. ОСОБА_2 керуючи технічно справним автобусом марки «Богдан-А-09212», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Соборна у м. Літин, Вінницької області в напрямку м. Вінниця, порушуючи Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2104», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Внаслідок ДТП позивач отримала численні тілесні ушкодження і з місця ДТП була госпіталізована в травматологічне відділення Літинської ЦРЛ, де проходила курс стаціонарного лікування з 27 травня 2016 року по 14 червня 2016 року. Після чого була переведена до Вінницької МКЛ ШМД, де продовжувала стаціонарне лікування в травматологічному відділенні з 14 червня 2016 року по 29 червня 2016 року.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» про стягнення страхових виплат за заподіяну матеріальну шкоду пов`язану із лікуванням внаслідок ДТП в сумі 18 255,45 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 009,23 грн., 7 000 грн. у якості компенсації витрат за надання правової допомоги задоволено. Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року змінено рішення Літинського районного суду Вінницької області від 01 серпня 2017 року, зменшено суму матеріальної та моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з 18 225,45 грн. на 1 247 грн. та з 1 009,23 грн. на 62, 35 грн.

Відповідно до заяви від 10 травня 2018 року, ОСОБА_1 звернулась до дирекції ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування, у якій просить сплатити їй витрати: на стаціонарне лікування в загальній сумі 57 743, 33 грн., транспортні витрати 3 529, 26 грн. та 10000 грн. моральної шкоди. У відповіді на заяву, ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» повідомило, про готовність сплатити ОСОБА_1 загальний розмір страхового відшкодування у сумі 1 882,67 грн. із зазначенням підстав для таких виплат.

Згідно із випискою з медичної карти стаціонарного хворого за № 2548/376, ОСОБА_1 з 20 червня 2017 року по 10 липня 2017 року проходила лікування у ортопедо-травматологічному відділенні ВНМУ ім. М.І. Пирогова (а.с. 20).

Відповідно до акту медичних послуг за № 57 від 29 грудня 2017 року вартість наданих медичних послуг ОСОБА_1 складає 8 464,94 грн. Виписним епікризом за № 57/7 зазначається, що ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні та обстеженні у відділенні ортопедії та травматології клініки хірургії ГВМКЦ ДПСУ з 19 грудня 2017 року по 26 грудня 2017 року із діагнозом: хибний суглоб дистального епіметафізу лівої стегнової кістки з наявністю металевих фіксаторів та порушення осьових взаємовідносин між відламками (а.с. 22-23).

Згідно із консультаційними заключеннями ОСОБА_1 27 листопада 2017 року проходила консультацію в ТОВ «Український травмоцентр» (а.с. 24-25).

Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК за № 575202 ОСОБА_1 визнана безтерміново інвалідом другої групи загального захворювання (а.с. 34).

Згідно із відповіддю Літинської центральної районної лікарні за № 411 від 24 вересня 2018 року ОСОБА_1 на амбулаторному та стаціонарному лікуванні в період з 21 вересня 2016 року по 25 листопада 2016 року в Літинській ЦРЛ не перебувала (а.с. 35).

Відповідно до полісу серії АІ № 9369300 28 квітня 2016 року застраховано транспортний засіб Богдан А 09212, д.н.з. НОМЕР_1 , в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» (а.с. 56).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»

Деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Правовідносини щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються, зокрема Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Згідно із статтею 5 указаного Закону № 1961-IV передбачено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом «Богдан А 09212», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуренс Груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АІ 9369300 від 28 квітня 2016 року (а.с. 56).

Згідно з цим Полісом забезпеченим транспортним засобом був автомобіль Богдан А 09212, д.н.з. НОМЕР_1 , а страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становила 200 000 грн, за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн, розмір франшизи 0 грн.

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з п. 23.1 ст. 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п. п. 24.1 24.2 ст. 24 Закону № 1961-IV, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Аналіз змісту положень ст. 24 Закону № 1961-IV вказує на те, що відшкодуванню підлягають витрати за 120 днів лікування не залежно від кількості періодів такого лікування, тобто у вказаний період 120 днів входить документально підтверджені відповідним закладом охорони здоров`я час лікування потерпілого. При цьому, вказаний період не може обмежуватись 120 днями від дати ДТП, оскільки потреба в лікуванні ушкоджень здоров`я потерпілого спричинених в наслідок ДТП може виникнути і у значно пізніший строк, ніж 120 днів з часу цієї події.

Доводи апеляційної скарги про те, що 120 днів лікування мають рахуватись виключно з моменту події ДТП не заслуговують на увагу, оскільки суперечать змісту положень ст. 24 Закону № 1961-IV та обумовлені власним тлумаченням відповідачем вказаної норми права.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в період 27.05.2016 року по 29.06.2016 року, питання відшкодування витрат на лікування за вказаний період вирішено рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 17 жовтня 2017 року та не є предметом спору у даній справі.

Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 понесла витрати на лікування, підтвердженні наступними доказами: фіскальний чек №650004 від 23.10.2017 на суму 900 грн., фіскальний чек №8179 від 19.12.2017 на суму 5125грн., квитанція №27-03 від 27.11.2017 на суму 500 грн., фіскальний чек №004 від 19.12.2017 на суму 93 грн., квитанція б/н від 27.11.2017 року на суму 1350 грн., фіскальний чек №7222 від 19.12.2017 на суму 2933,59 грн., фіскальний чек №7230 від 19.12.2017 на суму 153,68 грн., фіскальний чек №7234 від 19.12.2017 на суму 1247,24 грн., накладна №15044 від 2012.2017 року на суму 1213,90 грн., фіскальний чек № 7282 на суму 324,93 грн., фіскальний чек №7434 від 22.12.2017 року на суму 1316,75 грн., квитанція №923090802.1 від 21.12.2017 року на суму 30800 грн., фіскальний чек №249520 від 23.12.2017 на суму 145,92 грн., фіскальний чек № 8235 від 26.12.2017 №8235 на суму 2662,10 грн., фіскальний чек № №36 від 26.122017 на суму 354,67 грн., фіскальний чек № 249575 від 23.12.2017 на суму 16,15 грн., фіскальний чек № 8234 від 26.12.2017 на суму 677,84 грн., фіскальний чек № від 26.12.2017 на суму 552,95 грн., фіскальний чек № 107 від 27.12.2017 на суму 1072,11 грн., фіскальний чек № №26 від 03.01.2018 на суму 179,12 грн., фіскальний чек № 106 від 27.12.2017 на суму 628,03 грн., фіскальний чек № 25 від 03.01.2018 на суму 2678,58 грн.

Отже, за змістом вказаних документів за період з 23.10.2017 по 03.01.2018 року розмір витрат пронесених на лікування позивача становить 54925,56 грн.

Розмір понесених витрати ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» не спростувало.

Крім цього, ПрАТ Українська страхова компанія «Княжа Вієна Іншуранс Груп» не надала доказів про відшкодування шкоди, пов`язану з лікуванням потерпілої виходячи із загальної тривалості усіх періодів лікування терміном 120 днів.

Таким чином, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що на часткове задоволення позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 54925,56 грн. понесених витрат на лікування.

В частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції також правильно виходив з того, що згідно ст.26-1 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 % страхової виплати, а тому з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 підлягає до стягнення у якості компенсації моральної шкоди 2746,28 гривень.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не оскаржувала рішення страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування є безпідставними, оскільки звернення до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування зумовлене саме цією відмовою відповідача та відповідає способу захисту порушеного права встановлено ст. 16 ЦК України.

Позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст.13 ЦПК, розглядав вказану справу виключно в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні. Фактично, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, апеляційний суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат, здійсненого судом першої інстанції. Судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуренс груп» залишити без задоволення, а рішення Літинського районного суду Вінницької області від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді /підпис/ С.Г. Копаничук

/підпис/ С.К. Медвецький

Згідно із оригяналом:

Суддя-доповідач: В.В. Оніщук