Справа № 202/8016/17
Провадження № 2/202/158/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 травня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Бєльченко Л.А.,

при секретарі - Розсоха І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідачів, зазначаючи, що він є пенсіонером за віком, та на час подання позову йому виповнилося 70 років. З часу виходу на пенсію його єдиним доходом є пенсія, яка станом на листопад 2017 року складає 1809,29 грн. Працювати за станом здоров`я він не може. Позивач зазначив, що він є самотньою та хворою людиною похилого віку, дружини чи іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати його матеріального в нього немає. Свого житла він також не має. На час подання позову він проживає один за адресою: АДРЕСА_1 , однак після смерті його цивільної дружини її спадкоємці вимагають звільнити помешкання. Позивач вказав, що практично вся пенсія, котру він отримує, витрачається на оплату комунальних послуг, ліків та харчування; навіть побутовими предметами першої необхідності він не в змозі себе забезпечити. Після сплати комунальних платежів в нього залишається грошових коштів менше, аніж прожитковий мінімум, тому його матеріальне становище є вкрай нужденним. Можливості винаймати житло він не має. Має хронічні захворювання та потребує постійного лікування, на яке необхідні грошові кошти. Крім того, за станом здоров`я він потребує проведення хірургічної операції, грошових коштів на проведення якої він не має. Позивач зазначив, що відповідачі у справі є його дітьми, однак добровільно матеріальної допомоги на його утримання вони не надають. Останні є працездатними особами, працюють, інвалідами не являються, аліментів нікому не сплачують. Він, позивач, не був позбавлений батьківських прав відносно жодного з відповідачів та сумлінно сплачував аліменти на їх утримання.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь аліменти на його утримання у розмірі по 1/4 частині їх заробітку (доходу) з кожного.

Позивач та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні 11.05.2018 року позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В подальшому позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не з`являвся.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечував проти позову, зазначаючи, що дійсно позивач є його біологічним батьком. Позивач у шлюбі з його, відповідача, матір`ю перебував з 22.02.1972 року по 28.04.1975 року. На наступний день після його народження позивач залишив його матір, жодного разу не цікавився його життям як сина, не надавав жодної матеріальної допомоги на його утримання. Лише через рік після його народження його мати звернулася до суду з позовом про стягнення з позивача аліментів на утримання дитини. Однак в подальшому позивач сплачував аліменти нерегулярно та в мізерному розмірі. Ніякої іншої допомоги від позивача він не отримував. Крім того, відповідач зазначив, що він має неповнолітню доньку, на утримання котрої сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини свого доходу на підставі рішення Онуфрієвського районного суду Кіровоградської області. Також він утримує свою непрацездатну матір 1947 року народження, котра є пенсіонером, має хронічні захворювання. У зв`язку з викладеним, відповідач просив суд відмовити позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти позову. При цьому відповідач зазначила, що дійсно позивач є її біологічним батьком. З її матір`ю позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 18.09.1975 року по 28.03.1987 рік. Ще до розірвання шлюбу з її матір`ю, коли їй, відповідачеві, було 6 років, позивач пішов з сім`ї та почав проживати з іншою жінкою. З цього часу вона жодного разу не бачила позивача, зі своєю сім`єю він не спілкувався, її життям та потребами не цікавився, участі у її вихованні не приймав. Також позивач зазначила, що аліменти на її утримання позивач не сплачував. У зв`язку з викладеним, відповідач та її представник просили суд відмовити позивачеві у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзиву на позов не надала. На адресу суду повернулися конверти із судовими повістками із рекомендованими повідомленнями із позначкою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач є батьком відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 11,12,13).

ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію за віком, за станом здоров`я йому рекомендовано оперативне лікування (а.с. 7,10).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їх доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них.

Перевіряючи доводи відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо виконання позивачем своїх батьківських обов`язків, судом встановлено, що ОСОБА_1 фактично ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей; розлучившись з їх матерями, не цікавився їх життям, не дбав про їх фізичний та моральний розвиток, сплачував аліменти у мінімальному розмірі, тобто самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Зазначене підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; показами допитаних у якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , доказів на спростування яких, позивачем за час розгляду справи не надано.

Дотримуючись принципу оцінки доказів, суд приходить до висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки за встановлених обставин не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 81, 141,259, 263-265 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.