П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача : Готри Т.Ю.,

суддів : Собослоя Г.Г., Куштана Б.П.,

з участю секретаря судових засідань : Микуляк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 лютого 2016 року, ухвалене суддею Леміш О.М.,

в с т а н о в и в :

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 25 листопада 2010 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 5 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України.

Посилаючись на те, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, станом на 12 листопада 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 23 843,84 грн, що складається з : 5 911,17 грн - заборгованість за кредитом; 14 521,06 грн - заборгованість за відсотками; 1 800,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина) і 1 111,61 грн - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на його користь, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 218,00 гривень.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 лютого 2016 року у задоволенні позову банку відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 вересня 2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 29 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Акцент-Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 25 листопада 2010 року № б/н, яка станом на 12 листопада 2015 року становить 23 843,84 грн, з яких: 5 911,17 грн - заборгованість за кредитом; 14 521,06 грн - заборгованість за відсотками; 1 800,00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн - штраф (фіксована частина) і 1 111,61 грн - штраф (процентна складова).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 скасовано рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16.09.2016, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Таким чином, предметом апеляційного розгляду є апеляційна скарга ПАТ «Акцент-Банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 лютого 2016 року, в якій апелянт просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі. Вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином (під розписку), а тому їх неявка згідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що згідно з наданим банком розрахунком ОСОБА_1 на виконання своїх зобов`язань за кредитним договором сплатила 15 000 грн., а тому підстави для стягнення з неї заборгованості відсутні.

Проте колегія судів із висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки таких суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що 25 листопада 2010 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 5 000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» і «Тарифами Банку» складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже в даному випадку зміст договору від 25.11.2010 року було зафіксовано у декількох документах, а саме: у заяві позичальника, «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Правилах користування платіжною карткою» і «Тарифах Банку», які складають договір приєднання.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною картою граничний строк дії карти (місяць і рік) указано на лицьовій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного на ній місяця; строк погашення процентів визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Відповідно до п. 3.1.3 Правил користування платіжною картою за закінченням строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку.

Згідно довідки ПАТ «Акцент-Банк» кредитну картку НОМЕР_1 позичальником ОСОБА_1 було отримано 25 листопада 2010 року зі строком дії до серпня 2012 року. 10 серпня 2012 року їй було видано кредитну картку НОМЕР_1 з терміном дії до квітня 2014 року (а.с. 53).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до квітня 2014 року включно.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2015 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Згідно розгорнутого розрахунку заборгованості за договором, станом на дату закінчення кредитного договору - квітень 2014 року, за відповідачем рахується заборгованість: за кредитом - 5 911,17 грн і по процентах за користування кредитом - 301,47 грн, яка підлягає стягнененю.

Також з відповідача підлягають стягненню штрафи, передбачені пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг, внаслідок порушення відповідачем строків платежів за договором, а саме штраф у розмірі 500 грн (фіксована частина) та 310,63 грн штраф (процентна складова) - 5% від суми заборгованості по кредиту (5 911,17 грн) і нарахованих процентів (301,47 грн).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що позов банку підлягає до часткового задоволення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованості в сумі 7 023,27 гривень, з яких: 5 911,17 грн - заборгованість за кредитом; 301,47 грн - заборгованість за відсотками; 500 гривень - штраф (фіксована частина), 310,63 грн - штраф (процентна складова).

У решті вимог банку, а саме про стягнення відсотків у розмірі 14 219,59 грн після спливу строку дії кредитного договору, штрафу (процентна складова) у розмірі 800,98 грн (5% від суми позову) слід відмовити за вище наведених обставин. А у вимозі про стягнення з відповідача на користь банку 1 800 грн комісії слід відмовити за її недоведеністю, оскільки банком не надано доказів на підтвердження обставин щодо надання відповідачу послуг з обслуговування кредитного договору, а стягнення платежів за дії, які банк здійснює на власну користь, чинним законодавством не передбачено.

Так, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення, яким позов і апеляційну скаргу банку слід задовольнити частково.

Відповідач ОСОБА_1 є інвалідом першої групи, яка, відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору. А тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення з неї судових витрат, які відповідно до статті 141 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 лютого 2016 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25.11.2010у сумі 7 023,27 грн, з яких: 5 911,17 грн - заборгованість за кредитом; 301,47 грн - заборгованість за відсотками; 500 гривень - штраф (фіксована частина), 310,63 грн. - штраф (процентна складова).

У решті вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 травня 2019 року.

Суддя-доповідач : Судді :