ПОСТАНОВА
Іменем України

07 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/6508/17

провадження № 22-ц/4809/814/19

Кропивницький апеляційний суд в складіколегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник - адвокат Васильєв Вадим Володимирович

відповідач - Міністерство оборони України, представник за довіреністю - Вологжаніна Оксана Дмитрівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року в складі судді Панфілової А.В. у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Міністерства Оборони України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Міністерства Оборони України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що вона до 2014 року перебувала у шлюбі зі своїм чоловіком ОСОБА_3 . Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 .

У зв?язку з початком у 2014 році збройної військової агресії Російської Федерації, яка полягала в окупації іноземною державою Автономної Республіки Крим та початком військових дій на Сході України, що поставило під загрозу безпеку державної незалежності та територіальну цілісність України, її чоловік, на той момент старший лейтенант, проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 де служив на посаді командира групи спеціального призначення 3 окремого полку спеціального призначення.

Під час проходження військової служби з метою виконання бойового завдання він, Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 31 травня 2014 року № 13 31 травня 2014 року був направлений в службове відрядження в базовий табір штабу Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей для виконання службових (бойових) завдань.

30 липня 2014 року під час бойових дій її чоловік героїчно загинув. Згідно Витягу із Наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 листопада 2015 року № 260 капітан ОСОБА_3 загинув 30 липня 2014 в результаті ушкодження внаслідок військових дій в зоні проведення антитерористичної операції. Смерть ОСОБА_3 була визнана такою, що пов?язана з виконанням обов?язків військової служби.

Смерть чоловіка завдала їх дитині не тільки значної психологічної травми, але й призвела до її психічного зриву, адже після трагічної загибелі чоловіка, син залишився напівсиротою. Смерть чоловіка була встановлена лише на підставі судової експертизи, при цьому для того, щоб встановити та ідентифікувати померлого чоловіка у сина також було відібрано зразок біологічного матеріалу, що на її думку також призвело до додаткових психологічних страждань з боку сина.

Останнім часом вона звернула увагу, що поведінка сина дуже змінилась, він заглибився в себе, став тривожним і мовчазним, почав погано спати та прокидатись вночі з плачем, в нього виникли проблеми з концентрацією уваги та зосередженням, він втратив інтерес до спілкування з нею та іншими дітьми.

З метою встановлення причин поведінки сина, вона вимушена була звернутися до дитячого психолога, який обстеживши та поспілкувавшись з ним виніс висновок про те, що син зазнав психологічної травми, а його зміни в поведінці можуть свідчити про такі негативні прояви, як «ауто агресія», яка може слугувати саме цим показником завданої психологічної травми, і яка пов?язана саме зі смертю чоловіка, і при неприйнятті негайних медичних мір може нести в собі дуже негативні наслідки для психіки дитини, які можуть відобразитись на всьому її майбутньому житті.

Просила стягнути з відповідача на її користь 3 000 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Суд дійшов висновку, що позивач не надала доказів того, що саме ті чи інші дії відповідача перебувають у причинно-наслідковому зв?язку з наслідками, які настали для позивача та її малолітньої дитини. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та безпідставними, оскільки держава у своїх законодавчих та підзаконних актах визначила для військовослужбовців певні гарантії, соціальні пільги, направлені на компенсацію в тому числі і моральних збитків.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що загиблий капітан ОСОБА_3 під час загибелі перебував у розпорядженні командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Отже, обов?язок держави відшкодувати завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління. Суд не звернув увагу на неможливість будь-яким іншим способом, передбаченим законодавством України, отримати відшкодування завданої їй моральної шкоди та стати на захист законних прав та інтересів людини, чоловік якої героїчно загинув, захищаючи Батьківщину.

Апеляційне провадження відкрито 03 квітня 2019 року (а.с.149), ухвалою від 19 квітня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 07 травня 2019 року (а.с.161).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В засідання апеляційного суду учасники справи, повідомлені про дату, час та місце розгляду справи під розписку та за зазначеними у справі електронними адресами (а.с.162-168) не прибули.

Представник позивача адвокат Васильєв В.В. подав письмове клопотання про розгляд справи в апеляційному суді без його участі та участі позивача і задоволення апеляційної скарги (а.с.176-177).

Від представника відповідача в день судового засідання надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з хворобою представника, який хворіє з 22 квітня 2019 року (а.с.179-180).

Колегія суддів вважає, що відповідач, який є юридичною особою, отримавши електронне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи 19 квітня 2019 року та судову повістку поштою під розписку 25 квітня 2019 року та знаючи про хворобу представника ОСОБА_4 мав вжити заходів для участі у справі 07 травня 2019 року іншого представника Південно Східного територіального юридичного відділу Міністерства Оборони України, причина неявки іншого представника чи неможливості його направлення для участі в судовому засіданні в клопотанні про відкладення розгляду справи не зазначена (а.с.179).

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 аївна та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2013 року (а. с. 11). ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився синОСОБА_2 (а. с 12) .

У зв`язку з початком в 2014 році військових дій на Сході України, чоловік позивача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , де служив на посаді командира групи спеціального призначення 3 окремого полку спеціального призначення.

Під час проходження військової служби з метою виконання бойового завдання ОСОБА_3 Наказом Першого заступника керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України (по стройовій частині) від 31 травня 2014 року № 13 був направлений 31 травня 2014 року в службове відрядження в базовий табір штабу Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей для виконання службових (бойових) завдань.
30 липня 2014 року ОСОБА_3 героїчно загинув. Витягоміз Наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 листопада 2015 року №260 підтверджується, що капітан ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 в результаті ушкодження внаслідок військових дій в зоні проведення антитерористичної операції, смерть була визнана такою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.13-31).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
За правилами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Міністерство оборони України не є розпорядником коштів державного бюджету і не має джерел покриття таких витрат.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди заподіяної державним органом, така шкода відшкодовується державою і за її рахунок, а тому співвідповідачем в даному випадку має бути Державна казначейська служба.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Цією нормою Закону не передбачено, що моральну шкоду відшкодовує Міністерство оборони України.
Частиною 2 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю є Служба безпеки України (стаття 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).
Відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом (стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом») .
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди незалежно від вини, а саме у разі завдання шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Зазначені випадки не стосуються обставин загибелі ОСОБА_3 і позивачем не надано суду доказів того, що його загибель пов`язана з неналежною організацією військової служби Міністерством оборони України, тобто внаслідок вини відповідача.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що є факт отримання малолітньою дитиною моральних страждань, пов`язаних зі смертю батька під час виконання ним своїх службових обов`язків, разом з тим наявність такої шкоди не породжує у Міністерства оборони України обов`язку з її відшкодування, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача.
Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14 щодо підтвердження правильності позиції у цій справі є неспроможним, оскільки Верховний Суд України у зазначеній постанові вказав про наявність підстав для покладення на Міністерство оборони України обов`язку відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час (як джерела підвищеної небезпеки, що перебуває у віданні міністерства), та шкоду, яку було заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень. Тобто судами у вказаній справі було встановлено протиправність дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, однак при розгляді цієї справи такі обставини не встановлено.
Доводи апеляційної скарги, що відшкодування моральної шкоди повинно проводитися на підставі ст.ст.153, 173 Кодексу законів про працю України є безпідставними, оскільки ОСОБА_3 був військовослужбовцем.
Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та інших законів (частина перша статті 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішенняКіровського районного суду м. Кіровограда від 27 лютого 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 10 травня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко