ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/81/19
Провадження № 22-ц/4820/940/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

розглянув в порядку спрощеного письмового провадження цивільну справу №686/16916/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2019 року (суддя Шевчук В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, що продовжує навчання.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 зазначала, що з 09.10.1998 року до 30.03.2006 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки син досяг повноліття, але продовжує навчання на безоплатній основі у Київському державному коледжі туризму та готельного господарства на денній формі навчання, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги та, враховуючи, що позивачка не працює і не може повністю забезпечити потреби сина, а відповідач має постійну роботу та має можливість надавати матеріальну допомогу, тому ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця на період його навчання.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2019 року позов задоволено частково. Постановлено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 14.01.2019 року, але не довше ніж до 01.07.2020 року. Вирішено питання судового збору. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянтка зазначила, що розглядаючи спір, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував та не надав правової оцінки тій обставині, що законодавством встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, відповідач під час розгляду справи не доводив той факт, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно, що складатиме половину прожиткового мінімуму.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, відповідач вказує, що син є повнолітнім, а тому не може вважатись дитиною в розумінні норм Закону України «Про державний бюджет» та п. 1 ст. 182 СК України, які визначають прожиткові мінімуми для дітей відповідного віку та мінімальний розмір сплати аліментів на дитину.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріалами справи встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Берездівської сільської ради Славутського міськрадуправління юстиції у Хмельницькій області (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 30.03.2006 року, актовий запис №59 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 30.03.2006 року (а.с. 4).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що після досягнення повноліття син сторін продовжує навчатися і є студентом денної форми навчання Київського державного коледжу туризму та готельного господарства. Термін навчання з 01 вересня 2017 року до 30 червня 2020 року, оплата за навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету (а.с.7).

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_2 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_4 , який продовжує навчання в розмірі 600 грн. щомісячно, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позивачкою суми заявлених вимог, недоведеності спроможності відповідача сплачувати аліменти саме в заявленому розмірі, прийняв часткове визнання відповідачем заявлених позовних вимог, а також виходив із рівності обов`язку обох батьків щодо утримання повнолітнього сина на період його навчання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

У силу положень ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

В силу положень ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частити першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 201 СК України передбачає поширення на відносини по утриманню між батьками і повнолітніми дочкою, сином норм статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, які регулюють відносини по утриманню дитини.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахувавши, що син сторін є повнолітнім, продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги; необґрунтованість позивачкою суми заявлених вимог, розміру щомісячних матеріальних потреб сина та недоведеності можливості відповідача сплачувати аліменти саме в заявленому розмірі; прийнявши визнання відповідачем позову щодо наявності матеріальної можливості сплачувати аліменти в розмірі 600 грн., дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісячно на термін навчання, але не більше як до досягнення дитиною 23 років.

Доводи наведені в апеляційній скарзі про невідповідність рішення суду нормам діючого законодавства, а саме ч. 2 ст. 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів є безпідставними, оскільки положеннями ст. 201 СК України не передбачено застосування вимог ст. 182 СК України для визначення мінімального граничного розміру аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Зазначене у ст. 200 СК України відсилання до норми ст.182 цього Кодексу стосується лише врахування судом тих обставин, які мають істотне значення та впливають на розмір аліментів (ч. 1 ст. 182 СК України).

Аналогічні правові позиції викладені Верховним Судом в постановах від 12 березня 2018 року по справі №569/8960/17-ц та від 21 листопада 2018 року по справі №382/1093/16-ц.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 червня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк