П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня2019 року м. Київ

Справа № 369/11592/17

Провадження: № 22-ц/824/5491/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Гаращенка Д.Р., Пікуль А.А.

секретар Глухенька М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 грудня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу охорони здоров`я Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району Київської області про поновлення на роботі, скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що його незаконно і безпідставно звільнено з посади лікаря-хірурга Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП. Підставами для винесення Наказу про його звільнення від 21.09.2017 року стали скарга хворої ОСОБА_2 та результати комісійного службового розслідування. Крім того, наказами від 26.12.2016 № 118 та від 20.03.2017 № 203-к до нього застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Зазначає, що відповідачі позбавили його гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй родині на життя, що призвело до його моральних страждань.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що причини його звільнення, наведені в наказі, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки він приймав участь у лікуванні хворої ОСОБА_2 лише певний проміжок часу. Крім того, суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, зазначивши, що позивачем не доведено належними доказами дискримінаційних дій та негативних заходів впливу відповідачів до нього. Також судом невірно застосовано практику ЄСПЛ, не враховано характер рішення, зокрема, що це є справа про дискримінацію, та не взяв до уваги різноманітність аргументів позивача.

Ухвалами Апеляційного суду Київської області від 1 березня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та справу призначено до розгляду.

Відповідачі правом відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 360 ЦПК України не скористались.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав наведених у ній.

Мєстєчкіна О. І. в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради» заперечувала проти апеляційної скарги, просила її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Також зазначила, що від 09.01.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено запис за № 0001049 про державну реєстрацію припинення юридичної особи - Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району. Правонаступником відповідача є юридична особа - Комунальне некомерційне підприємство «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради», яка утворена в результаті перетворення Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 працював у ЦРЛ Києво-Святошинського району на посаді лікаря - хірурга з 2 вересня 2015 року.

Відповідно до наказів ЦРЛ Києво-Святошинського району від 26.12 2016 року № 118 та від 20.03.2017 року №203-к до ОСОБА_1 застосовувались заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, які не погашені у порядку ст. 151 КЗпП.

Згідно Наказу № 118 "Про дисциплінарне стягнення" від 26.12.2016 року по ЦРЛ Києво-Святошинського району, лікарю - хірургу хірургічного кабінету поліклініки ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни яке виявилось в запізненні на роботу, внаслідок чого було зірвано амбулаторний прийом хворих, що викликало справедливі нарікання пацієнтів (а.с.137).

З даним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений в цей же день.

Зазначене порушення лікарем-хірургом трудової дисципліни підтверджується актом від 09.12.2016 року, складеним о 8 год. 30 хв. про його відсутність на робочому місці 09.12.2016 року з 8:00 год. (а.с.143).

Згідно акту від 09.12.2016 року, складеного та підписаного керівниками та працівниками ЦРЛ Києво-Святошинського району, 09.12.2016 року лікарю - хірургу поліклініки ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення з приводу його відсутності на робочому місці, прооте він відмовився надавати такі пояснення (а.с. 140).

Згідно Наказу №203-к від 20.03.2017 року по ЦРЛ Києво-Святошинського району, лікарю - хірургу хірургічного кабінету поліклініки ОСОБА_1 оголошено догану за порушення трудової дисципліни яке виявилось у вигляді запізнення на роботу (відсутність на робочому місці у робочий час), внаслідок чого було зірвано амбулаторний прийом хворих (а.с.138).

Дане порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни підтверджується актами від 24.02.2017 року, складеним о 8 год. 47 хв. про його відсутність на робочому місці 24.02.2017 року з 8:00 год. до 8:47 год. та про його відмову надавати письмові пояснення з цього приводу (а.с.141-144).

20.03.2017 року лікарю-хірургу поліклініки ОСОБА_1 . запропоновано ознайомитись з наказом від 20.03.2017 року №203-к "Про дисциплінарне стягнення", однак, він від ознайомлення з наказом відмовився, про що був складений відповідний акт, підписаний керівниками та працівниками ЦРЛ Києво-Святошинського району.

29 серпня 2017 року до канцелярії ЦРЛ Києво-Святошинського району надійшла скарга від хворої ОСОБА_2 на дії та бездіяльність лікаря - хірурга поліклініки ОСОБА_1 , що проводив її лікування.

Згідно Наказу №105 від 29.08.2017р. по ЦРЛ Києво-Святошинського району для проведення службового розслідування фактів, викладених у скарзі хворої ОСОБА_2 на дії лікаря-хірурга ОСОБА_1 з приводу незадовільного лікування, створена комісія (а.с.132).

Комісією у складі заступника головного лікаря з експертизи тимчасової непрацездатності ОСОБА_11, д.м.н. професора, завідувача кафедри хірургії та проктології Національної медичної академії післядипломної освіти ім. П.Л. Шупіка Фелештинського Я.П. , головного позаштатного районного хірурга - завідувача об`єднаного відділення хірургічного профілю ОСОБА_6 , завідувача хірургічного відділення поліклініки ОСОБА_7 за результатом службового розслідування фактів викладених у скарзі хворої ОСОБА_2 складено Акт від 07.09.2017 року (а.с. 133-135).

За результатами проведеного комісійного службового розслідування, встановлено, що лікарем - хірургом поліклініки ОСОБА_1 медична допомога хворій ОСОБА_2 надана неякісно та некваліфіковано, посадові обов`язки лікарем - хірургом виконані недбало та несумлінно. Неналежне виконання лікарем своїх посадових обов`язків спричинило фізичний, емоційний дискомфорт, погіршення якості життя пацієнтки ОСОБА_2 , збільшення тривалості лікування хворої та тимчасової непрацездатності та завдано матеріальних збитків хворій.

Також, неналежне виконання ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків, щодо надання медичної допомоги хворій, спричинило затягування строків лікування пацієнтки та привело до повторного оперативного втручання через 14 днів після отримання травми хворою, під час якого, було виявлено стороннє тіло у рані. Між діями лікаря-хірурга поліклініки ОСОБА_1 по наданню неякісної, некваліфікованої медичної допомоги хворій ОСОБА_2 та негативними наслідками її лікування, є прямий причинно- наслідковий зв`язок.

Згідно акту від 21.09.2017 року, складеного та підписаного керівниками та працівниками ЦРЛ Києво-Святошинського району, лікарю-хірургу ОСОБА_1 було запропоновано надати письмові пояснення з приводу скарги ОСОБА_2 про надання їй медичної допомоги, але він відмовився надавати такі пояснення (а.с. 145).

21.09.2017 року Профспілковим комітетом ЦРЛ Києво-Святошинського району листом надана згода на звільнення лікаря - хірурга ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України, а саме за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором (а.с.136).

21 вересня 2017 року наказом Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району №523-к лікар - хірург ОСОБА_1 був звільнений з роботи за систематичне невиконання ним без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором відповідно до вимог п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 139).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани та наступне звільнення відбулось з дотриманням норм трудового законодавства, окрім того, позивачем не підтверджено належними доказами факту застосування відносно нього дискримінаційних дій та негативних заходів впливу, а як наслідок притягнення до дисциплінарної відповідальності з подальшим звільненням, у відповідь на його намагання боротися з корупцією в медичному закладі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Положеннями статті 3 КЗпП України визначено, що трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю.

Трудові правовідносини - це врегульовані нормами трудового права суспільні відносини, що виникають у результаті укладення трудового договору, зміст яких полягає у сукупності суб`єктивних прав і обов`язків з виконання працівником за винагороду роботи за певною професією, спеціальністю, кваліфікацією, посадою з підпорядкуванням внутрішньому трудовому розпорядку та зі створенням належних умов для її виконання й оплати праці роботодавцем.

Основними ознаками наявності між сторонами трудових відносин є: укладення між сторонами трудового договору, особисте виконання працівником роботи відповідно до умов укладеного договору, підпорядкування працівника правилам внутрішнього трудового розпорядку, створення роботодавцем належних умов праці та її відповідна оплата.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за порушення трудової дисципліни і він знову порушив її протягом року з дня застосування стягнення за першу порушення.

Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до стаття 51КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 22-23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями) (далі - Постанова № 9) у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень,зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

З аналізу вищезазначеної норми слідує, що працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладенихна нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Відповідно до вимог ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Порушенням трудової дисципліни може бути невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків, недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку чи умов колективного договору.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений ст. 149 КЗпП України, відповідно до положень якої до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Згідно ст. 235 КЗпП України тільки у разі поновлення на роботі розглядаються вимоги про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень ч. 3 ст. 77 ЦПК України).

Вперше лікарю - хірургу хірургічного кабінету поліклініки ОСОБА_1 згідно Наказу № 118 "Про дисциплінарне стягнення" від 26.12.2016 року оголошено догану за порушення трудової дисципліни яке виявилось в запізненні на роботу, внаслідок чого було зірвано амбулаторний прийом хворих, що викликало справедливі нарікання пацієнтів.

Вдруге лікарю - хірургу хірургічного кабінету поліклініки ОСОБА_1 оголошено догану згідно Наказу №203-к від 20.03.2017 року по ЦРЛ Києво-Святошинського району за порушення трудової дисципліни яке виявилось у вигляді запізнення на роботу (відсутність на робочому місці у робочий час), внаслідок чого було зірвано амбулаторний прийом хворих.

Зазначене порушення ОСОБА_1 трудової дисципліни також підтверджується актом від 24.02.2017 року, складеним про його відсутність на робочому місці 24.02.2017 року з 8:00 год. до 8:47 год.

24.02.2017 року та 20.03.2017 року лікарю - хірургу поліклініки ОСОБА_1 було запропоновано надати пояснення з приводу його відсутності на робочому місці 24 лютого 2017 року в період з 8-00 до 8-47 та ознайомитись з наказом від 20.03.2017 року №203-к "Про дисциплінарне стягнення, але він відмовився надавати такі пояснення та ознайомлюватись з наказом, про що були складені відповідні акти, підписані керівниками та працівниками ЦРЛ Києво-Святошинського району.

Останнє порушення позивачем трудової дисципліни виразилось у неналежному виконанні ним його професійних обов`язків лікаря-хірурга, а саме недбалого та несумлінного до них ставлення при наданні медичної допомоги пацієнтці ОСОБА_2 , про що остання подала скаргу на ім`я Головного лікаря ЦРЛ Завадецького О.Т. від 29.08.2017 року.

Наслідком даної події стало створення комісії для проведення службового розслідування обставин, на які посилалася у скарзі пацієнтка ОСОБА_2 , а підтвердженням таких дій ОСОБА_1 стали Акт службового розслідування комісією фактів, викладених у скарзі хворої ОСОБА_2 від 07.09.2017 року та Акт від 21.09.2017 року про відмову позивача надати письмові пояснення з приводу претензій Оселедець щодо їй медичної допомоги.

Крім того, зазначене порушення позивачем трудової дисципліни підтверджене показаннями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у суді першої інстанції.

Дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи згідно Наказу № 523-к від 21.09.2017 року було застосоване до позивача як реагування керівництва лікарні на скаргу хворої ОСОБА_2 на дії та бездіяльність лікаря - хірурга ОСОБА_9 , який проводив її лікування, недбале та неналежне виконання ним своїх посадових обов`язків та неодноразові порушення трудової дисципліни.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги, вказала, що позивач не вчиняв жодних порушень, а відтак підстав для застосування дисциплінарного стягнення немає.

Проте, факт притягнення лікаря ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності втретє, що свідчить про систематичність вчинення ним порушень, стороною позивача не спростовано.

Будь-якихдоказів щодо оскарження у судому порядку відповідних наказів про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарних стягнень у вигляді оголошення догани стороною позивача суду не надано.

Аргументи позивача про те, що у даному випадку порушення було допущене не ним, а лікуючим лікарем, оскільки він приймав участь у лікуванні ОСОБА_2 . лише в певному періоді, а саме: з 07.08.2017 року по 18.08.2017 року, є неприйнятними, оскільки суперечать Висновку службового розслідування від 07.09.2017 року, відповідно до якого медична допомога хворій ОСОБА_2 надана неякісно та некваліфіковано саме лікарем ОСОБА_1, наслідком чого стало виникнення скарг, болісних відчуттів, фізичних страждань, матеріальних витрат та повторного оперативного втручання через 14 днів після отримання травми, що у свою чергу є неналежним виконанням позивачем своїх посадових обов`язків.

Даний висновок службового розслідування може бути спростований відповідно до вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України лише відповідним медичним висновком. Такі доказі судом не здобуті та відповідних клопотань про призначення експертизи сторонами не заявлено.

В ході розгляду даного спору судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово допущені порушення трудової дисципліни, внаслідок чого його притягнуто до дисциплінарної відповідальності відповідно до процедури, визначеної законом, а тому його посилання на дискримінаційні дії з боку відповідачів є безпідставними.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади є законним та обґрунтованим, а відтак підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі відсутні.

Враховуючи, що звільнення позивача є правомірним, відсутні підстави для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 6 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 28 травня 2019 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді Д.Р. Гаращенко

А.А. Пікуль