ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5160/19 Справа № 204/823/19 Суддя у 1-й інстанції - Книш А.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу адвоката Вакули Інги Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним.

У лютому 2019 року позивачем подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, за якою просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на гараж АДРЕСА_1, що розташований в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив АДРЕСА_1 та зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 , а також заборонити суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київським, Севастопольським міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам прав на нерухоме майно, нотаріусам, проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно гаража АДРЕСА_1, що розташований в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1

Заява обґрунтовується тим, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду, позивач вважає, що існує реальна загроза продажу відповідачем спірного гаражу, оскільки 14 лютого 2019 року від голови правління обслуговуючого кооперативу «Автогаражний кооператив «Супутник» їй стало відомо, що спірне майно виставлено на продаж.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково. З метою забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 заборонено відчуження гаражу АДРЕСА_1 , що розташований в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив АДРЕСА_1 та зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1 У задоволенні заяви в іншій частині відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою, адвокат Вакула І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що забезпечення позову є грубим порушенням права власності відповідача, як єдиного законного власника. Крім того, позивачем не доведено належним чином та не надано належних доказів ні його причетності до спірного майна, ні належних та обгрунтованих доказів необхідності вжиття таких заходів забезпечення позову.

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подання відзиву на апеляційну скаргу адвоката Вакули І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , не скористалися.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на те, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач ОСОБА_1 є власником спірного нерухомого майна. А тому суд вважав обґрунтованими побоювання позивача щодо можливості відчуження спірного майна, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся у разі ухвалення рішення на його користь. Однак, разом з тим, захід забезпечення позову, про вжиття якого просить позивач не є співмірним із заявленими позивачем вимогами у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для можливості виконання рішення суду, у разі ухвалення його на користь позивача, буде застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження спірного гаражу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір з приводу гаража АДРЕСА_1, що розташований в обслуговуючому кооперативі «Автогаражний кооператив « АДРЕСА_1 та зареєстрований на праві власності за ОСОБА_1

Враховуючи те, що між сторонами дійсно існує спір, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив частково заяву про забезпечення позову.

Доводи адвоката Вакули І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , про те, що позивачем до заяви про забезпечення позову не надано доказів існування ризиків невиконання рішення у даній справі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки предметом позову є визнання договору купівлі-продажу гаражу від 20 квітня 2018 року, укладеного між відповідачами, недійсним, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката Вакули Інги Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26 лютого 2019 року про забезпечення позову - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова