Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

15 березня 2019 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Артюшенко К.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Калайди О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2017 р. позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідача Київської міської ради, в якому просила встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є донькою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач також постійно проживала за вказаною адресою на момент смерті ОСОБА_3 , тобто на час відкриття спадщини, проте місце проживання Позивача було зареєстроване за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 . На випадок своєї смерті ОСОБА_3 склав заповіт, згідно якого належну йому квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 заповів Позивачу.29 серпня 2016 року Позивач звернулась до Державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Ястремської Ж. В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька ОСОБА_3 За результатами розгляду зазначеної заяви нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 29 серпня 2016 року, оскільки Позивач протягом шести місяців з дня смерті свого батька не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У зв`язку з чим Позивач змушена звертатись до суду з даною позовною заявою про встановлення факту постійного проживання її разом з батьком ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 10.08.2017 р. (суддя Трегубенко Л.О.).

На підставі повторного автоматизованого розподілу від 23.10.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані для розгляду судді Ларіоновій Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Справа розглянута в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 05.12.2018 р. до участі в справі як третя особа на стороні відповідача залучений інший спадкоємець - ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали позов з підстав, зазначених в ньому, просили задовольнити та надали пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Проти постановлення заочного рішення не заперечували. Позивач додала, що вона вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з батьком на час його смерті, а інші спадкоємець - син померлого та її рідний брат ОСОБА_2 не претендує на спадщину.

Відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не подав, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив та не просив розглянути справу в його відсутність, відзив (заперечення) не подавав, тому суд на підставі ч. 4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України постановляє заочне рішення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, надав суду пояснення, в яких просить розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечував.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.

В силу ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Судом встановлено, що Позивач є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . На випадок своєї смерті ОСОБА_3 14 лютого 2006 року склав заповіт на користь своєї доньки, ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нізовцевою С.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №538 та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №3577590 від 14.02.2006 р.

Як вбачається з копії спадкової справи, отриманої судом з Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори, щодо майна померлого ОСОБА_3 , позивач, будучи спадкоємцем за законом 1 черги, звернулась до державного нотаріуса 29.08.2016 р. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька в порядку спадкування за заповітом. Спадкоємець за законом 1 черги - ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті батька до нотаріальних органів не звертався. Листом від 29.08.2016 р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із пропуском встановленого законом 6-місячного строку на подачу заяви про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1268, 1269 ЦК України визначено порядок прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з 22 вересня 1998 року, що підтверджується Довідкою №1362, виданою Дочірнім Підприємством «Софія», житлово-експлуатаційним відділом №611 Шевченківського району м. Києва від 2 жовтня 1998 року.

В поданій до суду позовній заяві та під час судового засідання Позивач пояснила, що протягом багатьох років і до дня смерті спільно постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 , оскільки останній був її батьком та особою похилого віку. Пояснила також, що проживаючи разом з батьком, Позивачем було укладено Публічний договір надання послуг кабельного телебачення і/або Інтернету та локальної мережі № 1803617 від 30 жовтня 2013 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Також вказує, що на адресу АДРЕСА_1 Позивач отримувала різного роду поштову кореспонденцію.

Вказані обставини підтвердили суду і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є сусідами Позивача, проживають за адресою: АДРЕСА_1 відповідно більше 20 років. Свідки достеменно підтвердили, що Позивач дійсно постійно проживала зі своїм батьком ОСОБА_3 до дня його смерті спільно, вони вели спільне господарство, а після смерті Позивач проживає за адресою квартири одна, вказали, що крім Позивача, з ОСОБА_3 ніхто не проживав.

У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Третя особа у справі ОСОБА_2 , який є братом Позивача та сином спадкодавця ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , в наданих суду письмових поясненнях підтвердив, що Позивач дійсно постійно проживала з батьком ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті останнього за адресою: АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , які б могли претендувати на спадщину після смерті останнього, крім Позивача, немає. На спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 у вигляді квартири АДРЕСА_1 третя особа ОСОБА_2 ніколи не претендував та претендувати не буде.

Судом надано оцінку наявним в справі доказам та перевірено доводи позивача ОСОБА_1 щодо прийняття спадщини після смерті батька. В розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України тривалість спільного проживання до смерті спадкодавця для прийняття спадщини законом не визначається.

Суд зазначає, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства, закріпленому в ст. 1 Закону України «Про Всеукраїнський перепис населення», яке зводиться до сукупності осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 фактично проживала з батьком ОСОБА_3 в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Інші відомості, які могли спростувати такі доводи позивача, або вказати на сумнівність обґрунтувань цієї частини позову, - судом не встановлено.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, статтею 1268 ЦК України встановлено презумпцію прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Позивачем ОСОБА_1 заяву про відмову від прийняття в порядку ст. 1274 ЦК України подано не було.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 , маючі намір прийняти спадщину, звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого батька ОСОБА_3 , однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв`язку з пропущенням строку подання заяви про прийняття спадщини, що підтверджується листом Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори №2513/02-14 від 29.08.2016 р.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п. 23) якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Прийняття спадщини фактичним користуванням і володінням майном спадкодавця або ж проживанням із спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (Лист спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р.).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевказані положення національного законодавства та рекомендації його застосування суд вважає встановленим та доведеним юридичний факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разом із батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . Факт має юридичне значення, обумовлене необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку його встановлення.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

На підставі викладеного, ст.ст.1216, 1217, 1233, 1268, 1278 ЦК України, керуючись п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити в повному обсязі.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) зі спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Н. М. Ларіонова