Справа № 682/2840/18
Провадження № 2/682/94/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Маршал І.М.,

секретаря Мелашенко О.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Москалюк С. А .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Славута в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання наказу про звільнення протиправним, його скасування та поновлення на роботі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про визнання наказу про її звільнення протиправним, його скасування та поновлення на роботі. В обґрунтування позову та в судовому засіданні позивач вказувала, що відповідачем було видано щодо неї наказ від 11 липня 2018 року № Є.НМ-УВ-2018-6967156-п та її звільнено з посади старшого касира-операціоніста у зв`язку із скороченням штату працівників, п. 1 ст. 40 КЗпП України. Витяг із вказаного наказу нею отримано засобами поштового зв`язку 07.09.2018 року. Позивач вважає, що законної процедури звільнення не відбулося, оскільки таке не відображено у її трудовій книжці, де останнім є запис №27 про звільнення з роботи старшого касира-операціоніста у зв`язку зі скороченням штату працівників ст. 40 п. 1 КЗпП України 07.02.2017 року, трудову книжку для відповідача вона після цієї дати не надавала та така знаходиться у неї; на роботу фактично поновлена після судового рішення суду апеляційної інстанції від 22.03.2018 року вона не була, відповідач не надав їй робочого місця, не запропонував їй вакансій у місті її проживання, а від запропонованих у інших містах вона відмовилася, тому відповідач не мав законних підстав для її звільнення. Про своє поновлення на роботі вона отримала витяг з наказу 07.06.2018 року, тоді ж отримала наказ про внесення змін до штатного розпису Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ Приватбанк. Позивач також вважає, що п. 6 оскаржуваного наказу суперечить ст. 94 КЗпП України, оскільки вона фактично до роботи не приступала, їй не надано можливості працювати повний робочий день, тобто фактично до роботи не допущено, а згоди на переведення її на роботу в іншу місцевість вона не надавала; зміни в організації роботи виробництва і праці вважає надуманими. Позивач просила скасувати наказ відповідача про звільнення №Є.НМ-УВ-2018-6967156-п від 11 липня 2018 року та поновити її на роботі сташого касира-операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії АТ КБ «Приватбанк».

Представник відповідача у позові просила відмовити за його необґрунтованістю та безпідставністю. В обґрунтування своєї позиції зазначала, що позивач ОСОБА_1 була звільнена 07.02.2017 року з посади старшого касира-операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії АБКБ «Приватбанк» у зв`язку із скороченням штату згідно з наказом № Є.28.0.0.0/1-6573790 від 07.02.2017. Вказаний наказ було оскаржено позивачем в судовому порядку та рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13.12.2017 року у задоволенні позову було відмовлено. Постановою апеляційного суду Хмельницької області від 22.03.2018 року апеляційну скаргу позивача на рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову, яким скасовано наказ про звільнення від 07.02.2017 року та поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк». Вказане рішення відповідачем АТ КБ «Приватбанк» оскаржено в касаційному порядку. З метою запобігання негативних наслідків, пов`язаних з затримкою виконання рішення про поновлення працівника на роботі, наказом № Є.28.0.0.0/1-6858259 від 07.06.2018 року ОСОБА_1 було поновлено на роботі , наказ позивачем отримано 18.06.2018. Наказом від 11.07.2018 року №Є.НМ-УВ-2018-6967156-п ОСОБА_1 було звільнено 23.08.2018 року за скороченням штату. Підставою для звільнення працівника стали зміни в організації виробництва і праці, затвердженні наказом № СП-2014-7057467 від 17.11.2014, виключення з штатного розпису Славутського відділення посади «старший касир-операціоніст», затверджене наказом № Є.28.0.0.0/1-6861434 від 07.06.2018, та документально зафіксована відмова працівника від переведення на запропоновані посади. В день звільнення працівникові було здійснено нарахування та виплату належних при звільненні коштів, а також направлено витяг з наказу про звільнення разом із повідомленням про необхідність подання трудової книжки для внесення відповідних записів, оскільки ОСОБА_1 після звільнення 07.02.2017 року не надавала АТ КБ «Приватбанк» своєї трудової книжки. Представник відповідача вважає правомірними дії АТ КБ «Приватбанк».

Суд, заслухавши доводи позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно положень п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 цього Кодексу передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з вимог ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередження про вивільнення конкретного працівника протягом двох місяців роботодавець повинен запропонувати йому всі наявні за відповідною кваліфікацією вакантні посади.

Згідно ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації.

Згідно постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення ( п. 19).

Рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу ( п. 34).

Простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами ( ст. 34 КЗпП України).

Час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) ( ст. 113 КЗпП України).

Згідно п.17 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил ст.. 113 КЗпП, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, що оплата простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки ставиться у залежність від повідомлення про початок простою власника або уповноважений ним орган у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.

Судом встановлено, що згідно наказу від 07.06.2018 року № Є.28.0.0.0/1-6858259 ОСОБА_1 поновлено на посаді старшого касира-операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» з 08.02.2017 року; цим же наказом внесено до штатного розпису Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» посаду «старший касир-операціоніст» з 08.02.2017 р. та встановлено старшому касиру-операціоністу ОСОБА_1 простій з дати затвердження наказу на строк не менше двох місяців з виплатою заробітної плати у розмірі 2/3 тарифного окладу, без необхідності присутності на роботі.

Наказом від 07.06.2018 року №Є.28.0.0.0/1-6861434 виключено з штатного розпису Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» посаду «старший касир-операціоніст» з 08.08.2018, постановлено ознайомити ОСОБА_1 з наказом про внесення змін до штатного розпису під підпис та письмово повідомити про майбутнє вивільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Накази позивачем отримано засобами поштового зв`язку, що підтверджується її підписом на повідомленнях до рекомендованих листів 18.06. 2018 та 23.06.2018 відповідно.

А отже, відповідачем поновлення працівника ОСОБА_1 проведено відповідно до вимог закону.

ОСОБА_1 на пропозиції АТ КБ «Приватбанк» надати трудову книжку - останню не надала.

Відповідно до постанови апеляційного суду Хмельницької області від 22.03.2018 року у справі № 682/528/17 є встановленим, що у відповідача ( АТ КБ «Приватбанк») дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, наказ від 17.11.2014 року № СП-2014-7057467 в судовому порядку не переглядався та є чинним.

22.06.2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» для ОСОБА_1 запропоновано наявні на підприємстві вакантні посади, на що вона усно відмовилася, про що складено акт про відмову від переведення, згідно якого ОСОБА_1 відмовилась від переведення на жодну із запропонованих їй вакансій, а також відмовилася від підпису у вказаному акті.

11.07.2018 року відповідачем винесено наказ № Є.НМ-УВ-2018-6967156-п про звільнення ОСОБА_1 з посади старший касир-операціоніст за скороченням штату ( ст. 40 п.1) з 23.08.2018 року.

Враховуючи, що посада «старший касир - операціоніст», на яку було поновлено ОСОБА_1 була єдиною в Славутському відділенні Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк», тому неможливо визначити рівень кваліфікації та продуктивності працівника зазначеної посади, не порівнюючи з іншими працівниками за відповідною посадою, та встановити переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність звільнення ОСОБА_1 з посади старшого касира-операціоніста Славутського відділення Хмельницької філії ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, та безпідставність та необґрунтованість заявленого нею позову.

Керуючись ст.81 ,82, 229,259,264,265 ЦПК ,суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання наказу від 11.07.2018 року про звільнення протиправним, його скасування та поновлення на роботі, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 17.05.2019.

Суддя Маршал І. М.