ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 523/18869/15-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/813/3115/19

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів-Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря-Маслова Р.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 червня 2018 року у складі судді Малиновського О.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , Одеська міська рада, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення.

Вимоги обґрунтовано тим, що нежитлове приміщення першого поверху, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 25,6 кв.м. є комунальною власністю територіальної громади в особі Одеської міської ради, представництво по управлінню яким здійснює позивач.

Зазначав, що відповідач ОСОБА_1 без достатніх правових підстав зайняв вказане нежитлове приміщення, використовує його в своїх інтересах, чим створює перешкоди йому та ОСОБА_2 , якому за договором оренди від 05 серпня 2013 року нежитлове приміщення передане у платне тимчасове користування.

Посилаючись на зазначені обставини, просив усунути перешкоди у його володінні та користуванні шляхом виселення відповідача із вказаного приміщення, передавши йому (позивачу) нежитлове приміщення (а.с.3-5).

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 червня 2016 року, з урахуванням додаткового рішення того ж суду від 25 серпня 2016 року, позов задоволено (а.с.54-55).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2018 року судові рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку ( а.с.59-61,93).

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 20 червня 2018 року в позові відмовлено ( а.с.150-151).

В апеляційній скарзі Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивована порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, крім доводів, що містяться в його позовній заяві зазначив, що:

- відповідач без належних підстав на теперішній час користується майном територіальної громади, здійснив реконструкцію нежитлового приміщення сараю без дозвільних документів;

- 05 серпня 2013 року нежитлове приміщення було передано в оренду ОСОБА_2 на підставі звіту ФОП ОСОБА_3 , що підтверджено фотографіями нежитлового приміщення, зробленими як із зовнішньої сторони, так із внутрішньої сторони нежитлової будівлі, що спростовує висновок суду про те, що нежитлового приміщення не існувало та не було доступу до нього;

- рішення міської ради щодо відчуження комунального майна приймається виключно на засіданнях міської ради, а відносно вказаного нежитлового приміщення рішення Одеської міською радою не приймалося (а.с.158-163).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, проте змінити мотивувальну частину рішення суду з врахуванням обставин, встановлених рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2014року. Вважав, що суд першої інстанції у своєму рішенні від 20 червня 2018 року мав навести обставини, встановлені цим рішенням, про те, що спірне приміщення зруйноване та на його місці ним побудований гараж за власні кошти. Крім того, судом не вірно зазначено розмір гаража, загальна площа якого складає 23,4 кв.м, а не 25,6 кв.м. (а с.202-204).

Відзив на апеляційну скаргу від інших учасників судового процесу не надійшов.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає таких підстав.

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться гараж, загальною площею 25,6 кв.м., який був реконструйований відповідачем з сараю за власні кошти за згодою КП ЖКС «Пересипський» , з яким 13 лютого 2013 року ОСОБА_1 уклав договір №39/3 про пайову участь для власників (користувачів, орендарів) гаражів для утримання об`єктів благоустрою.

Зазначеним договором ОСОБА_1 надано в користування гараж за №006 .

Даний факт встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року залишено без змін.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Так, згідно представлених документів нежитлове приміщення першого поверху, загальною площею 25,6 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 21 березня 2012 року серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 16 лютого 2012 року №51 є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради ( а.с.8-11).

На підставі договору оренди №58/83 від 05 серпня 2013 року вказане нежитлове приміщення було передано у платне тимчасове користування ОСОБА_2 ( а.с.67-70).

Судом встановлено, що за вищевказаною адресою знаходиться гараж, загальною площею 25,6 кв.м., який був реконструйований відповідачем з сараю за власні кошти, оскільки останній отримав згоду КП ЖКС «Пересипський» та 13 лютого 2013 року уклав з ним договір №39/3 про пайову участь для власників (користувачів, орендарів) гаражів для утримання об`єктів благоустрою, яким надано ОСОБА_1 в користування гараж за № 006 .

Даний факт встановлений рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2014 року (справа №523/15600/13-ц), яке ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 грудня 2014 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 квітня 2015 року вказані судові рішення залишено без змін ( а.с.73,75).

Зазначеними судовими рішеннями, встановлено, на підставі договору оренди від 05 серпня 2013 року, укладеному між Департаментом комунальної власності Одеської міської ради та ОСОБА_2 , останній є орендарем нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 25,6 кв.м., що розташоване за вказаною адресою, згідно технічного паспорту КП «ОМБТІ та РОН» від 13 жовтня 2011 року.

Однак, вказане нежитлове приміщення за даною адресою відсутнє, оскільки нежитлове приміщення зруйновано, та на його місці відповідачем збудовано гараж. Вказаний факт було встановлено судом при виїзді на місце знаходження нежитлового приміщення, а також підтверджено фото та відео, з яких вбачається, що у 2011 році на місці спірного нежитлового приміщення збудовано гараж.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що нежитлове приміщення першого поверху, що передавалось ОСОБА_2 відповідно до договору оренди від 05 серпня 2013 року та акту приймання-передачі від 05 серпня 2013 року було відсутнє. За даною адресою знаходиться приміщення гаражу, який відповідачем було перебудовано із сараю за власні кошти (а.с.73,75).

За змістом ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Факт зруйнованості спірного нежитлового приміщення та побудови на цьому місці гаражу відповідачем підтверджується технічним паспортом від 20 вересня 2013 року, виготовленого ФОП- ОСОБА_4 . Наявність вказаного технічного паспорту свідчить про те, що Департаментом комунального господарства Одеської міської ради фактично не передавався в оренду ОСОБА_2 об`єкт нерухомості в натурі, оскільки на той час його не існувало.

Із наданого технічного паспорту, виготовленого 20 вересня 2013 року, ОСОБА_4 та наданого позивачем технічного паспорту від 13 жовтня 2011 року, вбачається, що об`єкти нерухомості за технічними характеристиками відмінні один від одного - різна площа, а саме нерухоме майно - гараж який ОСОБА_1 збудований у 2011 році, загальною площею, якого 23,4 кв.м., що підтверджується технічним паспортом, виготовленим станом на 20 вересня 2013 рік, а нежитлове приміщення, яке належить позивачу, загальною площею 25,6 кв.м., що підтверджується технічним паспортом від 13 жовтня 2011 року(а.с. 8-11).

Таким чином, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що сам по собі факт документального підтвердження належності територіальній громаді нежитлового приміщення не спростовує факт відсутності такого майна та побудову іншого нежитлового приміщення - гаражу.

Доводи апелянта про те, що відповідач без законних підстав користується майном територіальної громади, здійснив реконструкцію нежитлового приміщення сараю в гараж без дозвільних документів до уваги не приймаються, оскільки вищевказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_1 отримав згоду КП ЖКС «Пересипський» та 13 лютого 2013 року уклав договір №39/3 про пайової участі для власників (користувачів, орендарів) гаражів для утримання об`єктів благоустрою, яким надано ОСОБА_1 в користування гараж за №006.

ОСОБА_1 здійснив побудову нежитлового приміщення з дозволу КП ЖКС «Пересипський», уклавши з ним відповідний договір, який недійсним дотепер не визнано.

Вказані обставини позивачем не спростовано, а з іншими вимогами щодо захисту свого порушеного права, як власника, позивач до суду не звертався.

З огляду на викладене, відсутні підстави для усунення перешкод в користуванні неіснуючим приміщенням та виселення з нього.

Таким чином, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту існування майна яке є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, оскільки спірний об`єкт знищено.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 20 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 31 травня 2019 року.

Головуючий /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков