Справа № 490/1517/14-ц
Провадження № 22-ц/812/880/19 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З.,Темнікової В.І,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

за участю: представника відповідача - Костенюк М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді - Гуденко О.А. в приміщенні того ж суду за клопотанням Костенюк Марії Володимирівни , поданого в інтересах ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року, ухваленого у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі - ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість в загальній сумі 173 786,69 грн, з якої: заборгованість за кредитом - 125 494 грн 18 коп., заборгованість за відсотками 34 607, 69 грн, пеня - 13 684, 82 грн. Вирішено питання про судові витрати та роз`яснено відповідачу порядок та строки оскарження заочного рішення.

01 березня 2019 року адвокатом Костенюк М.В. в інтересах ОСОБА_1 подано заяву про перегляд зазначеного заочного рішення, в якій одночасно містилось клопотання про поновлення строку на подачу такої заяви.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, Костенюк М.В. зазначала про те, що відповідач - ОСОБА_1 належним чином про розгляд справи та проведення заочного розгляду справи повідомлений не був, копія заочного рішення судом йому направлена не була. Про наявність заочного рішення суду стало відомо під час ознайомлення з матеріалами справи 14 лютого 2019 року, копію якого отримано лише 22 лютого 2019 року.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила поновити пропущений строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року, переглянути та скасувати його, зупинити виконання виконавчого листа, виданого Центральним районним судом м. Миколаєва від 08 липня 2014 року, який знаходиться на виконанні у Центральному ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про поновлення пропущеного строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року у справі за позовом ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Заяву про перегляд заочного рішення залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваної ухвали суду, просив про її скасування та поновлення строку для подачі заяви про перегляд заочного рішення, мотивуючи тим, що суд повністю поклав відповідальність за порушення процесуальних норм на нього.

Заслухавши суддю доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні клопотання представника відповідача - Костенюк М.В . про поновлення пропущеного строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не обґрунтовано поважність причин неотримання останнім протягом чотирьох років копії заочного рішення суду, а також з того, що відповідачу на думку суду було достеменно відомо про наявність заочного рішення принаймні з 6 січня 2015 року.

Однак, з таким висновком суду в повній мірі погодить не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Белле проти Франції» суд зазначив, що частина 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві (Bellet v. France, 04/12/1995, Series A № 333-B, crop. 42, пункт 36).

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, у статті 6 представлено «право на суд», разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (Golder v. The United Kingdom, 21/02/1975, § 36).

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується Статтею 6, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. The Czech Republic, 12/11/2002, § 49).

З урахуванням того, що заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2014 року було ухвалено в період чинності Цивільного процесуального кодексу за редакцією від 22.04.2014 року, колегія суддів керується наступним.

Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України, що діяв момент постановлення заочного рішення, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 7 9, 10 ст. 74 ЦПК України (в редакції 2004 року) судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Якщо насправді особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи. Відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Друкований орган, у якому розміщуються оголошення про виклик відповідача протягом наступного року, визначається не пізніше 1 грудня поточного року в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідача - АДРЕСА_1 (а.с.43).

Однак, доказів належного повідомлення відповідача за зареєстрованим місцем проживання матеріали справи не містять.

Оскільки ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, призначеної на 20 травня 204 року, а тому був позбавлений можливості користуватися своїми процесуальним правами.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого цим Кодексом (ч. 1 ст. 233 ЦПК України, що діяв на момент постановлення заочного рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, що діяв момент постановлення заочного рішення, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Згідно ст. 227 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Заочне рішення Центральним районним судом м. Миколаєва було ухвалено 20 травня 2014 року.

Відомості про направлення копії зазначеного рішення на адресу ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.

Натомість в матеріалах справи міститься довідка, про те, що у зв`язку з відсутністю з 10 лютого 2014 року у Центральному районному суді м. Миколаєва знаків поштової оплати, копії ухвали та рішення сторонам не відправляється (а.с.53).

Наведене свідчить про те, що в порушення ст. 227 ЦПК України відповідачу копія заочного рішення надіслана не була.

Посилання суду першої інстанції в своїй ухвалі на обізнаність відповідача про наявність такого рішення суду, що підтверджується заявою від імені ОСОБА_1 , надісланої на електронну пошту суду не є доказом отримання копії заочного рішення суду в розумінні ст. 227 ЦПК України (а.с.60).

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь - які заяви від імені ОСОБА_1 , які б містили клопотання про направлення кореспонденції саме на цю електронну пошту, що виключає можливість взагалі стверджувати про направлення даної зави на електронну пошту суду самим ОСОБА_1 (а.с. 60).

До того ж, під час апеляційного розгляду представник відповідача пояснила, що адреса електронної пошти ОСОБА_1 інша, ніж та яка зазначена в матеріалах справи.

В той же час, відповідно до заяви від 23 січня 2019 року, що міститься в матеріалах справи, представник відповідача - Костенюк М.В. ознайомилася з матеріалами справи 14 лютого 2019 року (а.с.70).

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_1 зазначає про те, що копію заочного рішення суду його представник отримав 22 лютого 2019 року, що не спростовується матеріалами справи.

01 березня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Костенюк М.В. звернулась до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення, в якій просила про поновлення строку на подачу такої заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За положеннями статті 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Отже, заява про перегляд заочного рішення була подана в межах двадцяти днів з того дня, як представник відповідача дізналася про його існування.

Вказаним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не дав, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи та передчасно постановив ухвалу про відмову у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

Враховуючи неналежне повідомлення відповідача про судове засідання, яке відбулося 20 травня 2014 року та не направлення йому копії заочного рішення, ухваленого в той же день, оскаржувана ухвала на підставі п.п. 3, 4 ЦПК України підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.В. Темнікова

Повний текст постанови складено 13 травня 2019 року.