Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 459/3309/16-ц

провадження № 61-36136св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

зацікавлена особа - старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шелінська Ю. А.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року в складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця пов`язані з оцінкою майна в порядку статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування скарги заявник зазначив, що у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавчий лист № 1324874/2012, виданий 16 грудня 2013 року Червоноградським міським судом Львівської області про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Львівської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 17 грудня 2007 року № 010/08-3/3419 у розмірі 150 524,91 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 21 лютого 2013 року становить 1 203 145,60 грн.

Під час здійснення виконавчого провадження проведений опис майна боржника - 9/10 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та 9/10 частини земельної ділянки площею 0,1767 для обслуговування кафе-бару та складських приміщень, що знаходяться за цією ж адресою та призначено суб`єкта оціночної діяльності щодо визначення вартості вказаного майна.

Згідно зі звітом суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 про незалежну оцінку від 31 жовтня 2016 року, вартість вказаного майна становить 1 436 006,00 грн.

Він не погоджується зі звітом про оцінку майна та вважає вартість об`єкта нерухомого майна заниженою.

Враховуючи наведене, заявник просив на час розгляду цієї скарги у виконавчому провадженні № 41547931 зупинити передачу на реалізацію належного йому майна, а саме: 9/10 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та 9/10 частини земельної ділянки площею 0,1767 для обслуговування кафе-бару та складських приміщень, що знаходяться за цією ж адресою до набрання законної сили ухвалою за результатами розгляду цієї скарги; визнати незаконними дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області Шелінської Ю. А. пов`язані з проведенням оцінки вказаного майна; визнати недійсним звіт про незалежну оцінку вартості цього майна від 31 жовтня 2016 року, проведений ФОП ОСОБА_3 .

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 12 грудня 2016 року зупинено стягнення на підставі виконавчого листа № 1327/4874/2012, виданого 16 грудня 2013 року Червоноградським міським судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості у сумі 150 524,91 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 21 лютого 2013 року становить 1 203 145,60 грн за кредитним договором від 17 грудня 2007 року № 010/08-3/3419, у якому призначено експерта ФОП ОСОБА_3 для визначення вартості описаного майна: 9/10 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та 9/10 частини земельної ділянки площею 0,1767 для обслуговування кафе-бару та складських приміщень, що знаходяться за цією ж адресою, для примусової реалізації на прилюдних торгах.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що можливе задоволення скарги потягне за собою визнання неправомірними дій державного виконавця з проведення оцінки описаного майна та недійсним звіту про незалежну оцінку вартості описаного майна, а тому наявні підстави для зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 1327/4874/2012, виданого 16 грудня 2013 року Червоноградським міським судом Львівської області до завершення розгляду справи.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року ухвала суду першої інстанції скасовано та у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи ухвалу суду першої інстанції та постановляючи нову про відмову в задоволенні заяви, апеляційний суд виходив із того, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та постановити нову ухвалу, якою зупинити передачу на реалізацію вказаного майна до набрання законної сили ухвалою за результатами розгляду цієї скарги, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційний суд, ухвалюючи оскаржувану ухвалу помилково вважав це зупиненням виконання рішення суду, а не зупиненням передачі майна на реалізацію, під час заборони якої державний виконавець може вчиняти будь-які дії з виконання рішення суду, проте лише до моменту передачі майна на реалізацію, що не є тотожними поняттями, і це не є заходом забезпечення позову. Крім того, ухвала про зупинення передачі майна на реалізацію, яка винесена в процесі розгляду справи про оскарження результатів визначення вартості оцінки майна у виконавчому провадженні, відповідно до положень статті 293 ЦПК України в апеляційному порядку не оскаржується, а тому апеляційний суд безпідставно відкрив апеляційне провадження в зазначеній справі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі та витребувано справу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу передано Верховному Судута у серпні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшла зазначена цивільна справа.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін, оскільки її постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Ухваласуду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час її постановлення) щодо законності та обґрунтованості.

Судом установлено, що на виконанні у старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавчий лист № 1324874/2012, виданий 16 грудня 2013 року Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором від 17 грудня 2007 року № 010/08-3/3419 у розмірі 150 524,91 доларів США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 21 лютого 2013 року становить 1 203 145,60 грн.

Під час здійснення виконавчого провадження проведений опис майна боржника - 9/10 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та 9/10 частини земельної ділянки площею 0,1767 для обслуговування кафе-бару та складських приміщень, що знаходяться за цією ж адресою та призначено суб`єкта оціночної діяльності щодо визначення вартості описаного майна.

Згідно зі звітом суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 про незалежну оцінку від 31 жовтня 2016 року, вартість описаного майна становить 1 436 006,00 грн.

Нормативно-правове обґрунтування

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 383 ЦПК України 2004 року сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У частині п`ятій статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

При цьому звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи наведене, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов правильного висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення передачі майна на реалізацію з підстав неможливості зупинити в такій спосіб виконання судового рішення, що набрало законної сили, оскільки зупинення передачі майна на реалізацію як наслідок передбачає зупинення виконання судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд, ухвалюючи оскаржувану ухвалу помилково вважав це зупиненням виконання рішення суду, а не зупиненням передачі майна на реалізацію, не заслуговують на увагу, оскільки це не впливає на правильність висновків суду щодо скасування рішення суду першої інстанції, яким безпідставно зупинено виконання судового рішення зі стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому, на момент розгляду касаційної скарги, ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 23 січня 2018 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без розгляду.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвала про зупинення передачі майна на реалізацію, яка винесена в процесі розгляду справи про оскарження результатів визначення вартості оцінки майна у виконавчому провадженні, відповідно до положень статті 293 ЦПК України 2004 року в апеляційному порядку не оскаржується, а тому апеляційний суд безпідставно відкрив апеляційне провадження в зазначеній справі, не заслуговують на увагу, оскільки ухвала суду першої інстанції є фактично ухвалою про забезпечення позову (в цьому випадку про забезпечення скарги), винесеної у справі щодо оскарження дій державного виконавця, а тому у суду апеляційної інстанції не було підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження в зазначеній справі.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак
С. О. Погрібний Г. І. Усик