Справа № 466/9571/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого - судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Лань М.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води,-

в с т а н о в и в:

03 грудня 2018 року до суду надійшла позовна заява Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 21649,10грн. та судового збору у розмірі 1762,00грн.

В обґрунтування позовних вимог ЛМКП «Львівтеплоенерго» посилалося на те, що 27.02.2018 позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу та стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2014р. по 31.12.2017 у розмірі 21649,10 грн., а також стягнення 176 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

02.03.2018 Шевченківський районний суд м.Львова відмовив у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3. заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.01.2016р. по 31.01.2018 у розмірі 12445,19 грн., а також стягнення 176 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору на підставі п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України.

В обґрунтування вимог посилається на те, що відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1 і відповідно користуються послугами з централізованого опалення.

Між відповідачами та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачам, останні такими послугами користувалися для задоволення своїх потреб, та не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводили, чим порушили ч.1 п.18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07. 2005р., а також п. 3.1 договору приєднання, де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком.

Згідно вимог п.3 ч.2 ст.21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЛМКП «Львівтеплоенерго» направило на ім'я ОСОБА_2 для підписання два примірники договору приєднання про надання послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, однак договір приєднання відповідачем не підписаний.

Так, за період з 01.07.2014р. по 31.12.2017 р. за квартирою АДРЕСА_1, утворилась заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 17771,94 грн.

Відповідачі не скористалися правом подачі відзиву на позовну заяву і такого ними подано не було.

Ухвалою від 05.12.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справу, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

11.04.19 представник позивача подав до суду заяву про надання детального помісячного розрахунку заборгованості з надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води та пояснення до нього, а також відповідні докази (арк.спр.48-98) з направленням заяви відповідачам.

Ухвалою від 02.05.2019 вирішено проводити заочний розгляд справи.

Представник позивача Джус Б.Г., який діє на підставі довіреності від 10.06.2016 року /а.с.18/ у судове засідання призначене на 02.05.2019 не прибув, однак подав на адресу суду заяву від 02.05.2019 про розгляд справи у відсутності представника позивача, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи /арк.спр.101/.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судове засідання не прибули повторно, хоча належним чином повідомлялися про час, дату та місце судового засідання, причин неприбуття суду не повідомляли, заяв про відкладення судового засідання не подавали, відзиву на позовну заяву ними подано не було.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.

Суд встановив, що 27.02.2018 позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу та стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2014р. по 31.12.2017 у розмірі 21649,10 грн., а також стягнення 176 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою від 02.03.2018 Шевченківський районний суд м.Львова відмовив у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3. заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.01.2016р. по 31.01.2018 у розмірі 12445,19 грн., а також стягнення 176 грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору на підставі п.5 ч.1 ст.165 ЦПК України /арк. спр.7/

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12, ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.81 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Суд встановив, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 і відповідно користується послугами з централізованого опалення, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім'ї і прописки №4194 від 27.11.2017 року, виданою ЛКП «Балатон 409» /арк.спр.8/.

Згідно з п.5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом.

Згідно з п.5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановленні договором або законом.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Отже, з огляду на вищенаведене, між відповідачами та позивачем встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: Виконавець надавав послуги відповідачам, останні такими послугами користувалися, не відмовлялися від них, усвідомлюючи, що за послуги треба платити, але оплату не проводили, чим порушили ч.1 п.18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07. 2005 р. а також п. 3.1 договору приєднання, де вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься Споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово- комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Така позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30.10.2013р. при розгляді справи №6-59цс13.

Таким чином, всупереч п.5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.1 п.18 постанови КМУ № 630 від 21.07.2005р., а також п.3.1 Договору приєднання відповідачі не виконали свого зобов'язання щодо сплати послуги з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води, а тому зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановлення індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до розрахунку заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води заборгованість відповідачів станом за період з 01.07.2014 р. по 31.12.2017р. складає 17771,94 грн., інфляційні втрати в розмірі 3205,20грн та 3% річних в розмірі 671,96грн, всього 21649,10грн. /арк.спр.10-13/.

Відповідачами не подано доказів про те, що подані позивачем розрахунки заборгованості та застосовані ним тарифи проведено неправильно.

При цьому, відповідачами не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження ненадання чи неналежного надання позивачем послуг за спірний період.

Згідно ч.4 ст.319 ЦК України власність зобов'язує.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України якщо позов задоволено судові витрати присуджуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду: судовий збір у розмірі 1762 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за період з 01.07.2014 по 31.12.2017 за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води у сумі 17771,94 грн., інфляційні втрати в розмірі 3205,20грн та 3% річних в розмірі 671,96грн, всього 21649,10 (двадцять одну тисячу шістсот сорок дев'ять гривень 10 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» по 881,00 грн. з кожного судового збору.

Позивач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», місцезнаходження: м. Львів, вул. Апостола, 1 (ЄДРПОУ - 05506460, МФО 325796, р/р4086 в Львівське АТ «Ощадбанк»)

Відповідачі: 1. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2.

2. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м.Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлений 02.05.2019.

Суддя П. С. Невойт