ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/7032/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/854/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати у цивільних справах

Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,

секретар - Чебан О.М.,

з участю представника апелянта,

представників позивача,

представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2019 року, суддя Мазурок О.В., у справі за позовом заступника прокурора прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 про визнання наказу недійсним,

встановив:

В березні 2016 року заступник прокурора прокуратури Хмельницької області в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради звернувся в суд з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 22 грудня 2014 року №22-7231/1414-сг, яким передано у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 1,1000 га.

В обґрунтування доводів позивач зазначив, що наказом ГУ Держземагенства в Хмельницькій області від 29 вересня 2014 року №22-4510/14-14-сг надано дозвіл ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Копистинської сільської ради Хмельницького району. На підставі зазначеного наказу, наказом Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 22 грудня 2014 року №22-7231/1414-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,100 га та передано їй у власність для ведення особистого селянського господарства. При цьому, відповідно до інформації Управління земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 26 листопада 2015 року №4247/02-01-11, вказана земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 згідно з проектом землеустрою щодо зміни меж м. Хмельницького, який затверджено постановою Верховної Ради України від 12 травня 2011 року №3349-VI, входить в межі міста.

Таким чином, Головне управління Держземагенства у Хмельницькій області перевищило повноваження при наданні цієї земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в межах населеного пункту та належала до земель комунальної власності, а тому право розпоряджатися нею належить Хмельницькій міській раді. Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції Хмельницької області 30 грудня 2014 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,100 га. Наслідком цих обставин, є те, що земельна ділянка ОСОБА_1 накладається на земельну ділянку населеного пункту м. Хмельницький.

Зазначав, що Хмельницькою міською радою заходи щодо повернення до комунальної власності незаконно відчуженої земельної ділянки з 22 грудня 2014 року не вживалися, а тому на думку прокурора вони правомірно в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради звертаються до суду з цим позовом.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2019 року позов задоволено. Визнано недійсним наказ Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 22 грудня 2014 року №22-7231/1414-сг, яким передано у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 1,100 га. Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що докази в справі підтвердили факт накладення земельної ділянки відповідача на землі комунальної власності Хмельницької міської ради, а тому наказ ГУ Держземагенства у Хмельницькій області про передачу спірної земельної ділянки відповідачу порушує права держави в особі Хмельницької міської ради, у зв`язку з чим є незаконним та підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказала, що на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) до Державного земельного кадастру внесені зміни про земельну ділянку шляхом зменшення її площі до 1,0374 га. Таким чином усунуто помилку, пов`язану з фактом накладення земельної ділянки відповідача з межею м. Хмельницького. На думку апелянта помилка з накладенням земельних ділянок сталася не з її вини, а з вини органу державної влади, який здійснював реєстрацію права власності на земельну ділянку. Однак вона з власної ініціативи усунула помилку, таким чином добровільно усунула порушення права Хмельницької міської ради, в зв`язку з чим на час прийняття оскаржуваного рішення суду відсутній предмет спору.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Представник ГУ Держгеокадастру у Хмельницькій області визнав доводи апеляційної скарги.

Представники позивача заперечили проти апеляційної скарги, підтримали висновки суду першої інстанції.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що наказом Головного управління Держземагенства в Хмельницькій області від 29 вересня 2014 року №22-4510/14-14-сг надано дозвіл ОСОБА_1 , яка змінила прізвище на « ОСОБА_1 », на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Копистинської сільської ради Хмельницького району.

Наказом Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 22.12.2014 року №22-7231/1414-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,1000 га та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства.

Реєстраційною службою Хмельницького міськрайонного управління юстиції 27.12.2014 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 1,1 га.

30 грудня 2014 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право власності на цю земельну ділянку.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року №55 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» Головне управління Держземагенства у Хмельницькій області реорганізоване, його правонаступник є Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області.

Конституцією України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави; об`єктом права власності Українського народу.

Відповідно до статті 13 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють від імені Українського народу права власника в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок безоплатної передачі земель для ведення особистого селянського господарства регламентований ст. 118 ЗК України.

Як передбачено частиною першою статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до інформації Управління земельних ресурсів та земельної реформи департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради від 26.11.2015, №4247/02-01-11, земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 згідно з проектом землеустрою щодо зміни меж м. Хмельницького, який затверджено постановою Верховної Ради України від 12.05.2011 №3349-VI, входить в межі міста.

Згідно висновку №2195-2204/16-26 від 20.11.2016 року земельна ділянка площею 1,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка знаходиться у власності ОСОБА_1 , накладається на межі земельної ділянки, яка передана у розпорядження Хмельницької міської ради на підставі постанови Верховної Ради України№3349-УІ від 12.05.2011 року «Про зміну і встановлення меж міста Хмельницького і Хмельницького району Хмельницької області» згідно проекту землеустрою щодо встановлення і зміни меж міста Хмельницького в частині проходження межі, що розмежовує землі міста Хмельницького та землі Копистинської сільської ради з вершинами поворотних точок -716-717. Площа накладення земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 на землі міста Хмельницького становить 1,0343 га.

Відповідно до висновку експерта №51/18 від 04.10.2018 року координати поворотних точок меж земельних ділянок, які включено в межі міста Хмельницького та вказані на СD диску в електронному вигляді, який наданий старшим слідчим Шевчуком В.В. СУ ГУНП в Хмельницькій області капітаном поліції при складанні висновку експерта №2195-2204/16-26 від 30.11.2016 року в межі міста Хмельницького та каталогу координат земельної ділянки для встановлення та зміни меж міста Хмельницького і Хмельницького району Хмельницької області на підставі якого Верховною Радою України прийнято постанову від 12.05.2011 року «Про зміну і встановлення меж міста Хмельницького і Хмельницького району Хмельницької області» № 3349-УІ , які були внесені Державним підприємством «Хмельницький науково-дослідний та інститут землеустрою» згідно листа №916 від 30.08.2017 року, не відповідає координатам. Невідповідність встановлена, зокрема, за земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 , яка знаходиться на території Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, площею 1,1000 га і відноситься до земель сільськогосподарського призначення - для ведення особистого селянського господарства, належить на праві власності ОСОБА_1 та накладається на межі земельної ділянки міста Хмельницького. Площа накладення становить 0,0626 га.

Обставини щодо накладення вищезазначеної земельної ділянки, яка на підставі спірного наказу була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку комунальної власності м. Хмельницького площею 0,0626 га була визнана в суді першої інстанції сторонами в справі.

Як вбачається з матеріалів справи 29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулася із нотаріально завіреною заявою до компетентних органів про надання згоди на зменшення площі своєї земельної ділянки відповідно до лінійних розмірів, визначених у висновку експерта Марченкова Г.Г .

03 грудня 2018 року на підставі заяви ОСОБА_1 інженером-землевпорядником фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для ведення особистого селянського господарства площею 1,0374 га, що розташована на території Копистинської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області.

Згідно витягу з Державного земельного кадастру від 06.12.2018 року земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_1 має нову площу 1,0374 га (замість 1,1000 га).

Частиною першою статті 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Виходячи з положень ст. 152 ЗК України та роз`яснень, які містяться у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту (ст. 16 ЦК України).

Установивши, що надана у власність ОСОБА_1 земельна ділянка частково накладається на земельну ділянку, яка входить до земель комунальної власності м. Хмельницького, і вибула з користування Хмельницької міської ради без законних підстав, без вирішення питання про її вилучення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсними оспорюваного наказу.

Посилання апелянта на відсутність предмета спору у зв`язку з тим, що нею добровільно було виправлено помилку ГУ Держземагенства у Хмельницькій області і внесено зміни до земельного кадастру в частині зменшення розміру земельної ділянки не впливають на законність прийнятого судом рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі оспорюваного наказу ГУ Держземагенства у Хмельницькій області від 22.12.2004 року №22-7231/14-14-СГ про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , 30.12.2014 року на ім`я останньої було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, земельну ділянку площею 1,1 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 , відповідні дані були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису 8310654.

Зімни, які були внесені до Державного земельного кадастру про земельну ділянку 06.12.2018 року у зв`язку з добровільним погодженням ОСОБА_1 на зменшення розміру земельної ділянки з урахуванням площі накладення частини ділянки на землі Хмельницької міської ради не змінили змісту правовстановлюючого документа на спірну земельну ділянку, відповідно до якого відповідач є власником земельної ділянки площею 1,1 га на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 23.10.2014 року, виготовленого ФОП ОСОБА_7

Предмет спору - це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача.

Предметом позову в даній справі є визнання недійсним наказу Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 22 грудня 2014 року №22-7231/1414-сг, яким передано у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 1,1000 га.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Відповідні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у справі № 404/251/17.

Однак в даній справі між сторонами залишилося неврегульованим спірне питання щодо дійсності наказу, оскільки сам по собі факт внесення змін до Державного земельного кадастру щодо зменшення розміру спірної земельної ділянки в даному випадку не вирішив по суті питання законності прийнятого наказу Головного управління Держземагенства у Хмельницькій області від 22 грудня 2014 року в контексті подальшої реалізації спірного рішення та оформлення ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку у відповідності з даними оспорюваного наказу.

За таких обставин слід прийти до висновку, що внесені відповідачем 06.12.2018 року зміни до Державного земельного кадастру щодо зменшення розміру спірної земельної ділянки не відновили порушеного права Хмельницької міської ради на належну їй частину землі. Відповідно до правовстановлюючих документів на даний час ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,1 га, кадастровий номер НОМЕР_1 і має законні підстави для зміни розміру земельної ділянки у Державному земельному кадастрі з 1,0374 га на 1,1000 га.

Необхідно також зауважити, що виправлення апелянтом помилки у Державному земельному кадастрі у відповідності з вимогами Закону України «Про Державний земельний кадастр» та порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ №1051 від 17.10.2012 року, не усунуло порушення Закону, яке було допущено ГУ Держземагенства у Хмельницькій області при прийнятті оспорюваного наказу. Відповідач, діючи з перевищенням своїх повноважень, наданих Законом, передав фізичній особі у власність частину земельної ділянки, незаконно позбавивши при цьому права на цю частину землі значну кількість осіб, які складають територіальну громаду м. Хмельницького в особі Хмельницької міської ради.

Необґрунтованими є також посилання апелянта на відсутність у прокурора повноважень на звернення до суду з позовом в інтересах міської ради.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

У пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру».

У частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Згідно з частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 687/379/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 911/360/17, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 523/11793/16-ц.

У позовній заяві прокурор обґрунтував необхідність звернення до суду з позовом з метою захисту інтересів держави в особі Хмельницької міської ради, оскільки орган місцевого самоврядування не вчиняв дій щодо захисту свого порушеного права на землю, надавши відповідні дані. В той же час листом від 24.03.2016 року прокурор повідомив Хмельницьку міську раду про встановлення підстав та намір здійснювати представництво інтересів держави в суді щодо захисту прав міської ради на земельні ділянки, які незаконно були передані фізичним особам із земель комунальної власності м. Хмельницького.

За вказаних обставин висновки суду першої інстанції щодо наявності у прокурора законних повноважень на звернення до суду з позовом в інтересах міської ради є обґрунтованими.

Не спростовують висновків суду першої інстанції також інші доводи апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 08.05.2019 року.

Судді