н/п 4-с/490/20/2019 Справа № 2-2328/11
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
УХВАЛА

іменем України

11 квітня 2019 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі :

головуючого судді Гуденко О.А.,

при секретарі Кваша С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року стягувач звернувся до суду із скаргою, в якій просить суд визнати дії головного державного виконавця Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Левицька В.Ю. неправомірними та скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов`язати головного державного виконавця відносити виконавче провадження №35215002 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1

Представник скаржника в судове засідання не з`явився, просив розглядати скаргу у його відсутність.

Державний виконавець надав суду відзив, в якому просить суд відмовити у задоволенні скарги.

Ухвалою суду скаргу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін.

Вивчивши доводи скарги та наданий відзив, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлене наступне.

Рішенням (заочне) Центрального районного суду м.Миколаєва від 24.04.2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №56.1/6-О-08 від 24.06.2008 року в сумі 1039330 ( один мільйон тридцять дев`ять тисяч триста тридцять) грн. 68 коп., яка складається з простроченої заборгованості по кредиту - 964929 ( дев`ятсот шістдесят чотири тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 89 коп.,пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 73279 ( сімдесят три тисячі двісті сімдесят дев`ять) грн. 32 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами -1121 ( одна тисяча сто двадцять одна) грн.. 47 коп., а також 1820 ( одна тисяча вісімсот двадцять ) грн. 00 коп. судових витрат.

24.04.2012 року Центральним районним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист по цивільній справі № 2-2328/2011 за позовом АТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. АТ «Родовід Банк» звернувся до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості з боржника.

08.02.2019 року АТ «Родовід Банк» було отримано постанову Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області Левицької В.Ю. від 21.12.2018 р. про повернення виконавчого документа стягувану з виконання виконавчого листа по стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ « Родовід Банк» боргу в розмірі 1039330 грн. за виконавчим провадженням № 35215002.

Враховуючи вищевикладене скаржник вважає, що головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м.Миколаїв ГУТУЮ у Миколаївській області Левицькою В .Ю. грубо порушено норми чинного законодавства щодо виконання рішення суду по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 та безпідставно завершено виконавче провадження № 35215002 з порушенням норм матеріального права, оскільки борг не погашено, а виконавче провадження підлягає відновленню з підстав , що боржник не виконав в повному обсязі рішення суду та не погасив заборгованість в розмірі 1039330 грн. Окрім цього, державним виконавцем не було проведено необхідних заходів для ефективного та своєчасного здійснення примусового виконання рішення. Як наслідок, дії державного виконавця мають бути визнанні незаконними.

У відзиві державний виконавець зауважує на тому, що ним було винесено постанову від 21.12.2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з тим, що за адресою вказаною у виконавчому документі боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, про що складено акт державного виконавця. Згідно отриманої відповіді Державної податкової служби, інформація стосовно боржника-фізичної особи щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня. Згідно відповіді Державної податкової служби України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах боржник рахунків не має. Згідно відповіді Пенсійного фонду України щодо осіб-боржників, які отримують пенсії-інформацію не знайдено. Згідно відповіді Пенсійного фонду України щодо осіб-боржників, які працюють за трудовим та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи - інформації не знайдено. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , відомостей з державного реєстру іпотек з боржником зареєстрована житловий будинок, але згідно довідки сектору соціально-економічного розвитку мкр. Тернівка у вказаному будинку зареєстрована неповнолітня дитини. Згідно відповіді служби у справах дітей від 19.11.2018 року у дозволі на опис житлового будинку відмовлено, так як порушуються житлові права малолітньої дитини. Згідно результатів пошуку по БД «Автомобіль» та «НАІС ДДАІ» МВС України транспортні засоби за боржником не зареєстровані. Постановою державного виконавця обтяжено все рухоме та нерухоме майно боржника. Інше майно на яке можливо звернути стягнення не виявлено. Таким чином, державний виконавець діяв в межах повноважень визначених Законом України « Про виконавче провадження».

В силу ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4,5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права , суд розглядає справим відповідно до Конституції України, законів України , міднародних договорів, згода на обовязковістиь яких надана Верховною Радою України, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобож 1950 року і протоколи до неї, та практику Європейского суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невідємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6 §1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6 §1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обовязкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок. На виконавчі процедури може впливати складність виконавчих процедур, поведінка особи-стягувача, поведінка компетентних державних органів та обсяг призначеної до стягнення суми (майна).

Євросуд зазначив, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Також Суд зазначив, що обовязком держави є нагляд за виконанням рішень проти державних органів (таким виконанням, якого потребує Конвенція без необґрунтованих затримок).Держава не має посилатись на відсутність коштів, коли йде мова про виконання рішення проти державного органу.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 37 ЗУ Про виконавче провадження виконавчий документ повертається стягувачу, якщо - у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Проте в матеріалах справи відсутні дані щодо вжиття державним виконавцем усіх покладені на нього ст.18 цього Закону обов`язків щодо примусового виконання рішення суду, і чи дійсно вживалися дієві заходи щодо розшуку майна боржника,а саме в порядку,передбаченому ст.53 вказаного Закону щодо виявлення для можливого подальшого звернення стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб.

Отже, оскаржувана Постанова від 21.12.2018 року підлягає скасуванню, що є підставою для зобов`язання державного виконавця відновити виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом та вжити усіх заходів, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення суду.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст.447-452 ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

Скаргу ПАТ "Родовід Банк"- задовольнити частково.

Скасувати Постанову головного державного виконавця Центрального Відділу ДВС м.Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.12.2018 р. ВП № 35215002 та відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2328/2011, виданий Центральним районним судом м. Миколаєва 24.04.2012 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом пятнадцяти днів з дня отримання сторонами повного тексту ухвали до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Гуденко О.А.