КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/694/19 головуючий у суді І інстанції: Галаган В.І.
провадження №22-ц/824/6726/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сержанюка А.С., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Галагана В.І., у справі за позовом Дочірнього підприємства «Дарниця-1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року позивач Дочірнє підприємство «Дарниця-1» (далі - ДП «Дарниця-1») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 обґрунтовуючи його тим, що відповідач отримує, а позивач надає житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Однак, у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед ДП «Дарниця-1» за надані послуги за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року.

Тому, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 3726,00 гривень, 678,96 гривень за послуги консьєржів, 3% річних у сумі 586, 35 гривень, інфляційну складову боргу у сумі 586,35 гривень, та 1762,00 гривні судового збору.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року позов ДП «Дарниця-1» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «Дарниця-1» заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, та послуги консьєржів за період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року у розмірі 4404,96 гривні, 3% річних у розмірі 176,52 гривеньта інфляційну складову боргу у розмірі 586,35 гривень, а всього на загальну суму 5167,83 гривні.

Участині стягнення судового збору відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вказав, що суд першої інстанції, у порушення вимог процесуального закону, не викликав і не допитав свідків. Крім того, відповідач указав, що позивачем самовільно було підвищено вартість послуг консьєржів, у порушення вимог п.6.2. договору.

ДП«Дарниця-1» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому вказало про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем виконання договірних зобов`язань по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, та послуги консьєржів за період з лютого по жовтень 2017 року.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує.

Аналогічні положення містить і Цивільний кодекс України, відповідно до 319, 322 якого власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Положеннями статті 162 Житлового кодексу Української РСР установлено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Частиною другою статті 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Пунктом 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати послуги в установлені договором строки.

Аналіз вищезазначених норм права дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що зобов`язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом.

Встановлено, що 22 жовтня 2014 року між ДП «Дарниця-1» та ОСОБА_1 як власником особового рахунку та квартири АДРЕСА_1 укладено Договір про надання послуг консьєржів №127/3 (а.с.10).

Відповідно до умов Договору №127/3 платежі по оплаті послуг вносяться щомісячно не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Вартість послуг за 1кв.м. становить 0,62 гривень, в т.ч. ПДВ 0,1 гривень. Споживач відшкодовує збитки, завдані ним підприємству, у розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

22 жовтня 2014 року між ДП «Дарниця-1» та ОСОБА_1 як власником особового рахунку та квартири АДРЕСА_1 укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, за яким ДП «Дарниця-1», яке являється посередником між виробником комунальних послуг та споживачем, зобов`язалось своєчасно надавати споживачеві поставлені виробником відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а споживач зобов`язався своєчасно сплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені Договором (а.с.11-13, 51-53).

22 жовтня 2014 року між ДП «Дарниця-1» та ОСОБА_1 як власником особового рахунку та квартири АДРЕСА_1 укладено Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій №127/1 та Додаткову угоду до цього Договору, предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому будинку АДРЕСА_1 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим Договором. Виконавець надає послуги відповідно до складових на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій, які діють до моменту затвердження цих складових - тарифу Розпорядженням КМДА, що наведені у Додатку №3 Договору. (а.с.14-15, 16-18,49-50).

Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 06 березня 2015 року №210 внесено зміни до Тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг, по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунком (а.с.23-24).

Згідно з наданим ДП «Дарниця-1» розрахунком ОСОБА_1 своєчасно та в повному обсязі не сплачував нараховані йому суми за спожиті житлово-комунальні послуги, що обумовило виникнення заборгованості, розмір якої, станом на 09 листопада 2018 року, становить 4404,96 гривень (а.с.19, 21-22).

З огляду на викладені обставини справи, у сукупності із переліченими положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції доходить висновку про обґрунтованість задоволення позову судом першої інстанції у частині стягнення заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, до спірних правовідносин вірно застосовано норми Цивільного кодексу України, Закону України "Про житлово-комунальні послуги", що призвело до ухвалення правомірного рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, у порушення вимог процесуального закону, не викликав і не допитав свідків, відхиляються апеляційним судом, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги про те, що в будинку тривалий час не працював один ліфт, який відключив позивач та неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань по утриманню будинку, що є підставою для здійснення перерахунку платежів щомісячних та зменшенням заборгованості, були дослідженні судом, разом з цим суд апеляційної інстанції їх відхиляє, оскільки питання здійснення перерахунку платежів врегульовано Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відповідно до якого, споживачі повинні скласти акти про неякісне надання послуг та звернутись з заявами про здійснення перерахунку, що є окремим предметом спору. Відповідач в свою чергу зустрічних позовних вимог не заявляв про зобов`язання здійснити перерахунок.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «04» червня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк О.І. Сліпченко