Дата документу 22.05.2019 Справа № 335/5787/18
Запорізький апеляційний суд
Є. у. № 335/5787/18 Головуючий у 1 інстанції: Крамаренко І.А.
№ провадження 22ц/807/986/19 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кримської О.М.,

секретар: Путій Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Запорізької міської ради, треті особи: Запорізька міська рада, районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи доповнювала і уточнювала. Зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії і з жовтня 1993 року перебував на квартирному обліку на позачергове отримання житла. З часу постановки на квартирний облік минуло 24 роки, помер її чоловік, а його родині із чотирьох осіб, яка проживає в однокімнатній квартирі, так і не були поліпшені житлові умови. Посилаючись на ст.48 Конституції України, норми ЖК УРСР, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» просила суд зобов`язати Запорізьку міську раду, виконавчий комітет Запорізької міської ради, районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району поліпшити умови проживання ОСОБА_1 шляхом надання їй у власність житлового приміщення у вигляді окремо ізольованої квартири в межах установлених діючим законодавством норм.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 25 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ЗМР, районної адміністрації ЗМР по Дніпровському району про зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду. Запорізьку міську раду та районну адміністрацію ЗМР по Дніпровському району залучено як третіх осіб.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення неправомірно не було застосовано норми матеріального права, а саме: ст.ст. 4, 48, 64 Конституції України, ст. 46 ЖК УРСР, ст. ст. 13, 20, 70 ЗУ «Про статус і соціальних захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.ст. 7,13 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», п.п.39, 46,57 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 р. №470. На думку ОСОБА_1 , суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у задоволені позовних вимог, оскільки вона як вдова особи, віднесеної до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, має повне право на позачергове отримання житла.

У відзиві на апеляційну скаргу представник виконавчого комітету Запорізької міської ради Король С.Ю. зазначає, що рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 29.11.2018 року є законним, обґрунтованим та таким, що прийнято відповідно до норм чинного законодавства України, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Представники третіх осіб: Запорізької міської ради, районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України не скористались, відзивів на апеляційну скаргу не надали, однак це не заважає розгляду справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вона має бути забезпечений житлом у порядку черги після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на позачергове та першочергове одержання житла раніше неї, що відповідатиме положенням статті 43 ЖК. На думку суду першої інстанції, позов заявлено до неналежного відповідача. Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність порушення, оспорювання або невизнання відповідачем прав позивача, що в свою чергу могло би бути підставою для зобов`язання виконавчого комітету Запорізької міської ради поліпшити умови проживання у обраний позивачем спосіб за рішенням суду.

Із вказаним висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Частиною першою статті 9 ЖК УРСР встановлено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Частинами першою, третьою, четвертою статті 43 ЖК УРСР передбачено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень).

Частиною першою статті 46 ЖК УРСР передбачено строк для надання поза чергою жилого приміщення виключно для таких категорій громадян: по-перше, інвалідам Великої Вітчизняної ОСОБА_3 і прирівняних до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення; по-друге, інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав протягом року.

Частиною другою статті 46 ЖК Української РСР визначено, що поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством.

За змістом пункту 10 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1, надається така пільга як позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5,7).

ОСОБА_2 був учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 1 категорії. Внаслідок робіт, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, отримав захворювання, яке привело до його смерті (а. с. 6,8).

Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації ЗМР по Ленінському району від 29.01.2016 № 42р внесено зміни в облікову справу гр. ОСОБА_2 , який перебував у черзі на отримання житла та користувався правом на позачергове отримання житлового приміщення (особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія; переоформлено облікову справу на дружину ОСОБА_1 , у зв`язку із смертю ОСОБА_2 , включено до складу сім`ї онука ОСОБА_4 , 2008 р.н. Залишено первинну дату постановки на квартирний облік для поліпшення житлових умов та дату постановки у позачергову чергу з 21.10.1993; включено в окремий список осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи категорія 1.

За інформацією виконавчого комітету ЗМР та департаменту з управління ЖКГ ЗМР, ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку за місцем мешкання для поліпшення житлових умов з 21.10.1993, склад родини 4 особи: ОСОБА_1 , дочка - ОСОБА_5 , 1982 р.н., син - ОСОБА_6 , 1988 р.н., онук - ОСОБА_4 , 2008 ІНФОРМАЦІЯ_2 н. Згідно даних квартирної особової справи №4330 на квартирний облік став первинно її чоловік ОСОБА_2 , 1952 р ІНФОРМАЦІЯ_3 н., складом родини 4 особи, мав пільгу особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (2 категорії). (а.с.10,11).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховані норми п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є безпідставними.

Відповідно до ст.13 Закону №796 держава взяла на себе зобов`язання по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Пунктом 10 статті 20 Закону № 796 передбачено позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі сім`ї померлих громадян. о, зазначені у цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1198 затверджено Порядок, який визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті за програмою «Забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Пунктом 2 Порядку №1198 визначено, що Головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми є Міністерство надзвичайних ситуацій, розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня Рада міністрів АРК, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації, головні управління МНС в АРК, областях, мм. Києві та Севастополі відповідно до розподілу, затвердженого МНС.

Частиною 1 пункту 4 Порядку №1198 визначено, що бюджетні кошти спрямовуються, зокрема, на придбання житла на первинному ринку у житлових будинках, введених в експлуатацію, та на вторинному ринку, що перебуває у власності фізичних осіб.

З огляду на зазначені норми закону, видатки на соціальний захист і соціальне забезпечення громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, фінансуються державою в межах коштів, передбачених законами України про Державний бюджет України, на відповідні роки.

З урахуванням наведених норм права та відповідно до наданих законодавством повноважень Запорізька міська рада та її виконавчі органи не є особами, до повноважень яких належить вирішення питань щодо забезпечення житлом родини позивача.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Крім того, порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, потребуючих покращення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 № 470.

Відповідно до підпункту 1 пункту 39 зазначених Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, за винятком осіб, маючих право першочергового отримання цих приміщень.

Підпунктом 3 пункту 38 згаданих Правил встановлено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Іншого порядку, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

Відповідно до інформаційного листа районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, станом на 11.04.2018, ОСОБА_1 перебуває у загальній черзі за №867, у позачерговій черзі №44, у окремому списку учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЄС 1 категорії №5 (по Дніпровському району) за пільгою вдови постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії. В міському реєстрі осіб, віднесених до І категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, обліковується під №32 (а.с.46)

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів у відповідності до вимог ст. ст. 77, 78 ЦПК України, що вона має переважне право на отримання житла перед іншими громадянами з таким самим статусом, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, або що надійшла її черга на отримання житла у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Отже, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивач має право на позачергове отримання житла у відповідності до вимог пункту 10 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але в порядку черги після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на позачергове одержання житла перед ним, що узгоджується положенням статті 43 ЖК Української РСР та є підставою для відмови у задоволенні заявленого у цій справі позову.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 листопада 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено і підписано 22 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: