Єдиний унікальний номер 227/3674/18 Номер провадження 22-ц/804/1138/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Соломахи Л.І., Канурної О.Д.,

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 227/3674/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення аліментів на утримання дружини, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2019 року (суддя першої інстанції Левченко А.М.), -

В С Т А Н О В И В :

28 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення аліментів на утримання дружини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 11 листопада 1991 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 На теперішній час вона не працює, є інвалідом першої Б групи безстроково, у звязку з чим рекомендовано Д спостереження у окуліста, стаціонарне лікування два рази на рік і санаторно-курортне лікування з супроводом, на що потрібні кошти, яких не вистачає. Її доходом є пенсія за інвалідністю у сумі 1 585 грн., інших джерел доходів не має. Її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребує матеріальної допомоги. При цьому відповідач матеріальну допомогу їй не надає.

Посилаючись на ст. 75 Сімейного кодексу України, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її утримання аліменти у розмірі ? частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня предявлення позову (а.с. 1-2).

Рішенням Добропільського міськрайонного суду від 04 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено (а.с. 60-61).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 отримує щомісячний дохід у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Чумак І.М., в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на сьогоднішній день її доходом є пенсія за інвалідністю у сумі 1 585 грн., інших джерел доходів вона не має, тому її матеріальне становище є вкрай нужденним і вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач допомоги не надає, хоча відповідно до ст. 75 СК України на нього покладено законом обовязок по утриманню непрацездатної дружини у звязку з її непрацездатністю (а.с. 142-144, 156-157).

Відповідачем ОСОБА_2 та третіми особами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 письмових відзивів на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 не надано.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького апеляційного суду від 14.03.2019 року визначено колегію суддів для розгляду цієї справи: суддя-доповідач Мальований Ю.М., судді Соломаха Л.І., Канурна О.Д. (а.с. 149).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені.

Позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 судові повістки-повідомлення про розгляд справи 15 травня 2019 року отримали 27 квітня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень (а.с. 173-178).

Позивач ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про причини неявки у судове засідання 15 травня 2019 року не повідомили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не зявилися у судове засідання без поважних причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, явка яких у судове засідання обовязковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 листопада 1991 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб (а.с. 10).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0708153, виданою 13 червня 2016 року, ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності (а.с. 6).

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0916898, виданою 06 червня 2018 року, ОСОБА_1 встановлено першу Б групу інвалідності безстроково (а.с. 7-8).

Згідно із частинами 2-4 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Судом встановлено, що розмір пенсії позивача як особи з інвалідністю 1 Б групи з серпня по листопад 2018 року становив 1 574 грн. 21 коп. щомісячно (а.с. 44).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлено у розмірі: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлено у розмірі: з 1 січня 2019 року 1497 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач є особою з інвалідністю та отримує пенсію, розмір якої на момент ухвалення судового рішення є вищим від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, а тому вона, у розумінні ст. 75 СК України, не є особою, яка потребує матеріальної допомоги, у зв'язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у позові.

Таким чином, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий правовий висновок узгоджується із правовими висновками, що викладені у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та постанові Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 281/697/16-ц.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, які їх обґрунтовано спростував.

На підставі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, позивач ОСОБА_1 має пільги по сплаті судового збору відповідно до пунктів 3, 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати по сплаті судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: Л.І. Соломаха

О.Д. Канурна

Повне судове рішення складено 15 травня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований