ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/10705/17

Номер провадження 22-ц/816/2133/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостик С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

у присутності представника позивача ОСОБА_1 адвоката Титора Руслана Миколайовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2018 року в складі судді Чернобая О.І., ухваленого в м. Суми, повний текст якого складений 19 грудня 2018 року,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ реєстрації місця проживання управління «Центр надання адміністративних послуг» Сумської міської ради, ОСОБА_3 , про усунення перешкоду у користуванні житловим будинком шляхом зняття з реєстрації та виселення без надання іншого житла,

в с т а н о в и в :

27 вересня 2017 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Титора Р.М. звернулась з позовом до ОСОБА_2 про зняття його з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 та виселення з будинку без надання іншого житла. При цьому зазначила, що вона та третя особа ОСОБА_3 є власниками вказаного житлового будинку із господарськими будівлями, в якому зареєстрований і проживає відповідач. За раніше досягнутою домовленістю про намір придбати житловий будинок відповідач, за згодою власників будинку, став у ньому проживати, оскільки не мав власного житла. Проте, кошти за будинок відповідач не сплатив та без дозволу зареєструвався у ньому. Заявниця і третя особа мають намір продати будинок, проте відповідач чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом, оскільки не допускає власників у домоволодіння. Оскільки відповідач не є членом сім`ї власників житла, у добровільному порядку звільнити житловий будинок та знятись із реєстрації не бажає, тому позивач просить усунути перешкоди у користуванні належним їй та третій особі житловим будинком у обраний нею спосіб.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Усунуто перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та виселено його із житлового будинку без надання іншого житла.

ОСОБА_2 з вказаним рішенням суду не погодився та, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

На думку заявника апеляційної скарги, суд позбавив відповідача можливості подати документи щодо обставин справи, які не вивчались у судовому засіданні, надати докази щодо законності вселення та реєстрації у спірному будинку, щодо існування між сторонами домовленості про умови і порядок користування житлом, а також був позбавлений можливості подати заперечення проти позову та заявити зустрічні позовні вимоги, оскільки клопотання про відкладення розгляду справи 19 грудня 2018 року у зв`язку із лікуванням відповідача та його представника суд не задовольнив. Крім того, зазначає, що позивачу попередньо за придбання будинку було сплачено 2000 доларів США.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Титора Р.М., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 та третій особі ОСОБА_3 належить житловий будинок із господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7-17).

Позивач і третя особа у спірному будинку не проживають, зареєстровані за іншими адресами.

Відповідач ОСОБА_2 з 19 червня 2001 року по 30 січня 2018 року був зареєстрований у будинку позивача та третьої особи (а.с. 27, 79, 80, 82). На підставі заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 грудня 2017 року, яким позов ОСОБА_1 у даній справі було задоволено, ОСОБА_2 30 січня 2018 року було знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проте ухвалою цього ж суду від 19 липня 2018 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення було задоволено, а вказане заочне рішення - скасовано (а.с. 55-56, 40-41).

Відповідач ОСОБА_2 фактично визнав, що він користується житловим будинком позивача, оскільки проживає у ньому, про що свідчить факт припинення нарахування йому субсидії у зв`язку із зняттям його з реєстрації з 30 січня 2018 року на підставі зазначеного вище заочного рішення суду від 22 грудня 2017 року (а.с. 69).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач був зареєстрований у будинку з дозволу позивача по причині того, що ОСОБА_2 не мав власного житла.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 дійсно проживає у будинку позивача та зареєстрований у ньому, проте, оскільки відповідач чинить заявниці перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком, тому суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Проте, повністю з такими висновками колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Як зазначалось вище, відповідач не є членом сім`ї чи колишнім членом сім`ї позивача чи третьої особи. Доказів існування договірних відносин з приводу користування відповідачем житловим будинком позивача матеріали справи не містять. Про наявність будь-якої іншої усної чи письмової домовленості між позивачем та відповідачем про платне чи безоплатне користування житловим будинком суду також невідомо.

Фактичне визнання сторонами обставин того, що відповідач мав намір придбати належний позивачу та третій особі житловий будинок, але не придбав його правового значення для спірних правовідносин не мають, оскільки жодних правочинів з приводу цього між сторонами укладено не було, та, як зазначалось, порядок платного чи безоплатного користування житлом не було узгоджено.

Отже, у відповідача відсутні правові підстави користування належним позивачу та третій особі житловим будинком.

Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Зі встановлених у справі обставин та письмових доказів вбачається, що відповідач проживає у будинку позивача, тобто використовує житло за призначенням, оплачує комунальні послуги, що, на думку колегії суддів, свідчить про наявність об`єктивних перешкод для використання житла позивачем.

Доводи відповідача та його представника про недоведення позивачем вчинення перешкод у користуванні її власністю (а.с. 75-78, 144-147) колегією суддів відхиляються з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Таким чином, факт проживання та використання відповідачем належного позивачу житлового будинку за призначенням є достатньою обставиною, яка свідчить про обмеження у здійсненні ОСОБА_1 її права користування та розпорядження своїм майном, а відтак позивач має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку. Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог позову про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення відповідача з належного позивачу житлового будинку є законним і обґрунтованим.

Доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону у зв`язку із відмовою у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, чим, на думку заявника, його було позбавлено можливості подати докази та заявити зустрічний позов, є безпідставними.

З матеріалів справи вбачається, що про розгляд справи 19 грудня 2018 року відповідач був повідомлений належним чином, а доказів про перебування ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_5 на лікуванні 19 грудня 2018 року суду першої інстанції не було подано.

Додані відповідачем до апеляційної скарги довідки, які свідчать про перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_5 19 грудня 2018 року на амбулаторному прийомі у лікаря (а.с. 152, 153) колегія суддів, з огляду на вимоги ч. 3 ст. 367 ЦПК України, відхиляє, оскільки доказів неможливості подання цих довідок у суді першої інстанції відповідач апеляційному суду не надав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що впродовж розгляду справи в суді першої інстанції, починаючи з 15 травня 2018 року, коли представник відповідача ознайомився з матеріалами даної справи та отримав копію заочного рішення (а.с. 71), відповідач та його представник не були позбавлені права на подання доказів на обґрунтування своїх доводів, а також на заявлення зустрічних позовних вимог, тощо. Проте, наданими процесуальним законом правами сторона відповідача не скористалась і відповідних доказів в обґрунтування своєї позиції суду першої інстанції не було подано, у тому числі жодних доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги апеляційному суду також не надано.

Водночас, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання не ґрунтується на нормах права.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що зазначений вище Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, тому положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки це питання вирішується у порядку, встановленому Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», компетентним органом, який уповноважений здійснювати такі дії відповідно до вимог закону.

За вказаних вище обставин, оскаржуване рішення з підстав порушення судом першої інстанції п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволені частково (на 50%), тому на підставі ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України сплачений ОСОБА_2 судовий збір в апеляційному суді у сумі 480 грн (50% від 960 грн за вимогу немайнового характеру) за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок позивача.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 грудня 2018 року в частині зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , скасувати та відмовити у задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 480 грн судового збору за розгляд справи в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Т. А. Левченко

С. Г. Хвостик