Провадження № 22-ц/801/1205/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 рокуСправа № 127/24815/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/24815/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені, зміну порядку стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2018 року, яке ухвалене суддею Бойко В.М. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах та пені, зміну порядку стягнення аліментів, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 2000 року сторони перебували у шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2015 року було розірвано.

У шлюбі народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 25 серпня 2015 року.

З моменту присудження аліментів відповідач належним чином рішення суду не виконує внаслідок чого утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Центрального ВДВС м. Вінниці за період з серпня 2015 року по листопад 2017 року складає 24032,48 грн. Від суми неоплачених аліментів позивачем нараховано розмір неустойки, який у вказаний період (серпень 2015 року - жовтень 2017 року включно) становить 9459,01 грн.

Крім того, оскільки відповідач ухиляється від повної сплати аліментів, сплачує їх нерегулярно і не в повному обсязі позивач вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів, а саме з 1/3 частки від всіх доходів відповідача на тверду грошову суму в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку окремо до їх повноліття.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача основного боргу по виплаті аліментів за період часу з 01 серпня 2015 року по 01 жовтня 2017 року в розмірі 24032,48 грн та 9459,01 грн пені на суму заборгованості по сплаті аліментів за кожний день прострочки несплачених аліментів; змінити спосіб стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1/3 частини зі всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку на тверду грошову суму в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку окремо до їх повноліття

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2018 року позов задоволено.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 березня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2018 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2018 року в частині стягнення заборгованості по аліментам та пені не відповідає вимогам законності та обґрунтованості просив рішення суду в цій частині скасувати, а в частині зміни порядку стягнення аліментів залишити без змін.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 травня 2019 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи, згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже рішення суду в частині зміни порядку стягнення аліментів не перевіряється, оскільки не оскаржується відповідачем.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 вересня 2015 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 25 серпня 2015 року (а.с.29).

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 допустив заборгованість по сплаті щомісячних сум аліментів.

Відповідно до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Рішення суду відповідачем належним чином не виконується, а тому відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Центрального ВДВС м. Вінниці за період з серпня 2015 року по листопад 2017 року складає 24032,48 грн (а.с.15-16).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 мотивувала свої вимоги тим, що відповідач допустив порушення у вигляді прострочення сплати аліментів, має заборгованість зі сплати аліментів, а тому законом передбачено, що вона має право на стягнення неустойки за вказане прострочення. Суду першої інстанції надала розрахунок, відповідно до якого сума заборгованості становить 24032,48 грн, а сума пені становить 9459,01 грн, які й просила стягнути на свою користь за період з серпня 2015 року по жовтень 2017 року.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 14-37цс18.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_2 заборгованості по аліментам в розмірі 24032,48 грн та неустойки (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 9459,01 грн виходячи із наступного розрахунку: заборгованість по аліментах за місяць помножена на 1 % пені та помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальну сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Таким чином, доводи ОСОБА_2 щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм СК України є необґрунтованими.

Безпідставні доводи апеляційної скарги в тому, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №48948602 (а.с.15-16) є неналежним доказом, оскільки не підтвердженні належними та допустимими доказами. Крім того, відповідач вправі був надати свій розрахунок, проте не скористався цим правом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин рішення суду є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим у справі обставинам.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 05 червня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Матківська М.В. Міхасішин І.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.