Номер провадження: 22-ц/813/3550/19
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою Одеської державної академії будівництва та архітектури на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської державної академії будівництва та архітектури про визнання наказу незаконним та скасування, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року, ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Одеської державної академії будівництва та архітектури (далі - ОДАБА), в якому з урахуванням уточнень (а.с. 24-24) просив суд визнати наказ ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури А. Коврова № 572/вх. від 03.09.2018 року про звільнення ОСОБА_1 , к .т.н., доц. доцента кафедри опору матеріалів (спецфонд), у зв`язку із закінченням строку контракту п.2 ст. 36 КЗпП України - незаконним та скасувати його, зобов`язати ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури А. Коврова поновити ОСОБА_1 к .т.н., доц. доцента кафедри опору матеріалів (спецфонд) на посаді займаній ним, відповідно до контракту від 30.08.2013 року та зобов`язати ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури А. Коврова пролонгувати з ОСОБА_1 , к.т.н., доц. доцента кафедри опору матеріалів (спецфонд) контракту від 30.08.2013 року на тих самих умовах та на той самий строк.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року позов - задоволено.

Визнано наказ ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури А. Коврова № 572/вх. від 03.09.2018 року про звільнення ОСОБА_1 , к .т.н., доц. доцента кафедри опору матеріалів (спецфонд), у зв`язку із закінченням строку контракту п.2 ст. 36 КЗпП України - незаконним та скасовано.

Зобов`язано ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури А. Коврова поновити ОСОБА_1 к .т.н., доц. доцента кафедри опору матеріалів (спецфонд) на посаді займаній ним, відповідно до контракту від 30.08.2013 року.

Зобов`язано ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури А. Коврова пролонгувати з ОСОБА_1 , к.т.н., доц. доцента кафедри опору матеріалів (спецфонд) контракту від 30.08.2013 року на тих самих умовах та на той самий строк.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Одеська державна академія будівництва та архітектури подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року, постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОДАБА судові витрати.

ОСОБА_1 своїм правом надання в порядку ст. 360 ЦПК України відзиву не скористався, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, п.2 ч. 1 ст. 274, ч. 4 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, судом було встановлено, що 30.08.2013 року, відповідно до наказу №445 був прийнятий на посаду доцента кафедри опору матеріалів Одеської державної академії будівництва та архітектури.

04.09.2017р. між позивачем та Міністерством оборони України було підписано контракт про проходження військової служби в Збройний Силах України на посадах осіб офіцерського складу терміном на один рік.

Наказом №572/вх. від 03.09.2018 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що позивач уклав контракт під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, тобто в особливий період. Отже, як військовослужбовець, він користується пільгами, передбаченими ст. 39 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» та ст. 119 ч. 3, ч. 4 КЗпП України, тому його звільнення є незаконним, у зв`язку з чим його право порушено, позивача необхідно поновити на роботі та пролонгувати з ним контракт від 30.08.2013 року на тих самих умовах та на той самий строк..

Однак, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком районного суду, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч.6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення

Згідно з частинами першою, третьою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору (ч.3 ст. 54 Закону України «Про освіту» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 14.02.2013 року в газеті «Кадри будовам» була розміщена об`ява про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади доцента кафедри Опору матеріалів Одеської державної академії будівництва та архітектури.

26.02.2013 року ОСОБА_1 подав до ОДАБА заяву про бажання прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади доцента кафедри Опору матеріалів ОДАБА.

24.04.2013 року відбувся конкурс за результатами якого доцент кафедри Опору матеріалів ОДАБА було обрано ОСОБА_1

30.08.2013 року, за заявою ОСОБА_1 з ним був укладений трудовий контакт, на підставі якого Наказом ОДАБА №445/вк від 30.08.2013 року ОСОБА_1 був зарахований на посаду доцентом кафедри Опору матеріалів ОДАБА на строк до 31.08.2018 року (а.с. 57-60).

З матеріалів справи також вбачається, що 04.09.2017 року, між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України було підписано контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу терміном на один рік (а.с. 15-16).

19.09.2017 року ОСОБА_1 подав на ім`я ректора ОДАБА рапорт, в якому повідомив, що він призваний на військову службу осіб офіцерського складу (а.с. 63).

За правилом ч.2 ст. 39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України "Про освіту".

Відповідно до ч.3 ст. 119 КЗпП України, за працівниками призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.

Отже, нормами трудового законодавства встановлені гарантії збереження місця роботи і середнього заробітку для працівників, зокрема, які прийняті на військову службу за контрактом, яким і є позивач в даному випадку.

Судом встановлено, що на виконання вищевказаних гарантій, Наказом ОДАБА №598/вк від 26.09.2017 року ОСОБА_1 був вивільнений від роботи з 19.09.2017 року зі збереженням займаної посади і середньої заробітної плати (а.с. 64).

Згідно копії витягу з наказу Начальника головного управління персоналу - заступника начальника Генерального Штабу Збройних Сил України №231 від 09.08.2018 року, вбачається, що ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас, а дія контракту припиняється 03.09.2018 року (а.с.66).

Матеріалами справи також встановлено, що з метою надання гарантій, передбачених ст.119 КЗпП України, Наказом ОДАБА №568/вк від 31.08.2018 року ОСОБА_1 була продовжена дія трудового контакту до 03.09.2018 року (а.с. 65), тобто до закінчення чинності контракту про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України.

Наказом №572/вк від 03.09.2018 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади в ОДАБА у зв`язку із закінченням строку дії контракту, за п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с. 67).

Отже, необґрунтованим є висновок районного суду, що контракт на проходження військової служби у Збройних силах України з ОСОБА_1 діє до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, оскільки він суперечить ст.ст. 2, 4, 15, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»

Гарантії, закріплені в ч.3 ст. 119 КЗпП України, зберігаються за військовослужбовцями до дня його фактичного звільнення з військової служби у запас або у відставку. В запас ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку з закінченням строку контракту 03.09.2018 року, що підтверджується витягом з наказу Начальника головного управління персоналу - заступника начальника Генерального Штабу Збройних Сил України №231 від 09.08.2018 року.

Тому ОДАБА правомірно надала ОСОБА_1 гарантії, передбачені ст. 119 КЗпП України саме до 03.09.2018 року.

Також апеляційний суд не може погодитися із висновком місцевого суду про наявність правових підстав для зобов`язання ректора ОДАБА А. Коврова пролонгувати з ОСОБА_1 , к.т.н., доц. доцентом кафедри опору матеріалів (спецфонд) контракту від 30.08.2013 року на тих самих умовах та на той самий строк.

Так, відповідно до ст.53 Закону України «Про вищу освіту» в закладах вищої освіти мають працювати науково-педагогічні, педагогічні та наукові працівники.

Згідно ч.1 ст.55 Закону України «Про вищу освіту» до основних посад науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти віднесені керівник (ректор, президент, начальник, директор), заступник керівника (проректор, віце-президент, заступник начальника, заступник директора, заступник завідувача), діяльність якого безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом, директор (начальник) інституту, його заступники, діяльність яких безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом, декан (начальник) факультету, його заступники, діяльність яких безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом, директор бібліотеки, завідувач (начальник) кафедри, професор, доцент, старший викладач, викладач, асистент, викладач-стажист, науковий працівник бібліотеки, завідувач аспірантури, докторантури.

За правилами ч.1 ст.55 Закону України «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.

Згідно з розділом 4 Рекомендацій щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення з ними трудових договорів (контрактів), затверджених наказом Міністерства науки і освіти України 05 жовтня 2015 року № 1005, конкурс на заміщення посади науково-педагогічного працівника в порядку обрання за конкурсом рекомендовано оголошувати не пізніше, ніж за три місяці до закінчення терміну дії трудового договору (контракту) з науково-педагогічним працівником.

Виконуючи приписи вказаного вище закону, наказом ОДАБА №58/од від 28.03.2018р. було оголошено конкурс на зайняття вакантних посад, які будуть вивільнені з 01.09.2018р. Відповідна об`ява була надрукована в газеті «Кадри будовам» № 12 (1762) від 02.04.2018р. та на сайті ОДАБА.

Подання заяв на конкурс тривало з 02.04.2018р. по 30.04.2018р. Науково-педагогічні працівники, які працювали в ОДАБА, для участі в конкурсі мали подати заяву (яку пишуть та підписують особисто), звіт про проведену роботу за останній термін, на який вони обиралися (який пишуть та підписують особисто), список друкованих праць і винаходів, завірених у встановленому порядку (вказаний перелік завіряє лише секретар конкурсної комісії).

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що він не зміг прийняти участь у конкурсі на заміщення вакантних посад в ОДАБА з поважних причин. В якості поважності причин ОСОБА_1 посилається на перенесення в період конкурсу операції.

Так, згідно довідки Військово-медичного клінічного центру Південного регіону № 846 від 22.05.2018р. ОСОБА_1 переніс операцію 15.05.2018р. та був звільнений від виконання службових обов`язків на 15 календарних днів, тобто до 31.05.2018р.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 захворів через 15 днів після закінчення строку для подачі заяв на конкурс.

Окрім того, для прийняття участі у конкурсі, ОСОБА_1 мав змогу подати всі документи через засоби поштового відправлення.

Таким чином, за змістом наведених положень, чинних на час закінчення строку дії контракту, укладеного між сторонами у цій справі, тобто станом на 03.09.2018 року, з ОСОБА_1 не міг бути укладений чи продовжений контракт на новий строк без проведення конкурсу.

Крім того, задовольняючи вимоги ОСОБА_1 щодо пролонгування контракту, районний суд не навів жодної норми права, за якою роботодавцем має бути продовжений строковий договір.

Отже, доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими та заслуговують на увагу суду.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, що згідно до пункту 4 статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Задовольняючи апеляційну скаргу та скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат у справі, які мають бути присуджені скаржнику з боку позивача.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ст. 141 ч.ч. 1,2,7 ЦПК України).

Зважаючи на те, що позивач у даній справі звільнений від сплати судових витрат, понесені відповідачем витрати можуть бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки при зверненні до суду з апеляційною скаргою, Одеською державною академією будівництва та архітектурисплачено судовий збір у розмірі 3171 грн. 60 коп., що підтверджується платіжними дорученнями № 18 та № 269 (а.с. 109, 110), тому відповідно до ч.7 ст. 141 ЦПК України, вказані судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Одеської державної академії будівництва та архітектури- задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року - скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської державної академії будівництва та архітектури про визнання наказу незаконним та скасування, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Судові витрати, понесені Одеською державною академією будівництва та архітектури у розмірі 3171 грн. 60 коп. (три тисячі сто сімдесят одна грн. 60 коп.) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.05.2019 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда