Справа № 167/711/18 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І.
Провадження № 22-ц/802/445/19 Категорія: 26 Доповідач: Русинчук М. М.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю: секретаря судового засідання - Губарик К.А.,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Ві Ей Бі Банк» Славкіної Марини Анатоліївни про розірвання договору банківського кредиту за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 25 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «Ві Ей Бі Банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Ві Ей Бі Банк» Славкіної М.А. про розірвання договору банківського кредиту.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 21 лютого 2008 року між ним та на той час Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ВАТ «Ві Ей Бі Банк») було укладено кредитний договір № 02/08-СІ/КД. Відповідно до умов цього договору йому наданий кредит в розмірі 30 000 доларів США на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення кредиту до 20 лютого 2015 року. Для забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, 21 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку банку був переданий житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 0,23 га, яка призначена для обслуговування будинковолодіння, що знаходиться на території Кременецької сільської ради Рожищенського району Волинської області.

Позивач вказував, що 30 серпня 2010 року банк звернувся з позовом до Луцького міськрайонного суду Волинської області про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, визначивши суму заборгованості в національній валюті України в розмірі 219 895,90 грн. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року позовні вимоги банку були задоволені. Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 21 березня 2012 року вказане рішення місцевого суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким з нього на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 219 895,90 грн. З судового рішення вбачається, що банк самостійно визначив валюту платежу в національній грошовій одиниці України, проценти за користування кредитом не стягував, а також протягом 2010-2018 року не заявляв позову про стягнення заборгованості з врахуванням курсової різниці гривні до валюти кредиту.

21 листопада 2014 року Національний банк України (далі - НБУ) ввів тимчасову адміністрацію в банку і призначив його ліквідацію з березня 2015 року по березень 2020 року. Після введення тимчасової адміністрації банк припинив приймання платежів по заборгованості за кредитним договором, змінив банківські рахунки, чим унеможливив своєчасне погашення заборгованості за договором споживчого кредиту.

Зазначав, що в порушення умов договору відповідач не зарахував до сум відшкодування заборгованості за судовим рішенням сплати ним 72 988 грн особисто та 21 490 грн, стягнутих на виконання рішення суду, а тому вважає, що такі істотні порушення відповідачем умов договору порушили його права як позичальника.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд розірвати кредитний договір № 02/08-СІ/КД, укладений між ним та ВАТ «Ві Ей Бі Банк», через істотні порушення умов договору банком.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 25 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки суд необґрунтовано не врахував, що вимагаючи дострокового стягнення суми кредиту в умовах фінансової кризи, про що свідчить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року та рішення Апеляційного суду Волинської області від 21 березня 2012 року, банк фактично змінив зміст договору щодо прав та обов`язків сторін та його строку дії. Позивач вказує, що визначення банком розміру заборгованості не в доларах США, а у гривні, яку суд стягнув, є істотною умовою договору, яку банк змінив самостійно в односторонньому порядку. Право на дострокове стягнення суми кредиту передбачено умовами договору, але воно тягне за собою таку суттєву зміну прав та обов`язків сторін, що втрачається сенс договору. Умови щодо суми кредиту, процентів за його користування, порядок внесення періодичних платежів та кінцевий строк повернення кредиту є суттєвими і складають зміст договору. При достроковому стягненні всієї суми кредиту та відсотків за судовим рішенням, договір є фактично вичерпаним, кредитні правовідносини припиняються і переходять у площину виконання судового рішення, а у боржника виникає нове зобов`язання з виконання судового рішення. З огляду на це, суд першої інстанції необґрунтовано не розірвав кредитний договір на підставі частини другої статті 652 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказував, що ухвалене місцевим судом рішення узгоджується з нормами матеріального права, висновки суду про задоволення позову є правильними, а тому підстави для зміни чи скасування рішення відсутні.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в даній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позивач не навів суду жодної обставини та не надав належних та допустимих доказів, які б вказували на те, що ПАТ «Ві Ей Бі Банк» допустив такі порушення кредитного договору № 02/08-СІ/КД від 21 лютого 2008 року, які б могли завдати шкоди позивачу, не зазначив жодного пункту з кредитного договору, який був би порушений відповідачем, а тому за відсутності одночасно чотирьох умов, передбачених частиною другою статті 652 ЦК України, немає підстав для розірвання кредитного договору.

З такими висновками місцевого суду колегія суддів погоджується, вважає їх обґрунтованими і такими, що узгоджуються з нормами матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 лютого 2008 року між ВАТ «Ві Ей Бі Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір 02/08-СІ/КД, згідно умов якого позичальнику наданий кредит в розмірі 30 000 доларів США на споживчі потреби з кінцевим терміном повернення кредиту до 20 лютого 2015 року (а.с.32-35).

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору, банк в порядку та на умовах визначених цим договором, взяв на себе зобов`язання надати позичальнику грошові кошти в сумі 30 000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 151 000 грн за курсом НБУ на день укладання договору з оплатою за процентною ставкою 14 процентів річних, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 20 лютого 2015 року, на умовах визначених цим договором.

Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по кредитному договору, 21 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, згідно умов якого в іпотеку банку переданий житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 0,23 га, яка призначена для обслуговування будинковолодіння, що знаходиться на території Кременецької сільської ради Рожищенського району Волинської області (а.с.36-39).

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов`язання по своєчасному поверненню суми кредиту та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим в жовтні 2011 року ПАТ «Ві Ей Бі Банк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором і звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 солідарно на користь банку стягнуто 219 895,90 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі (а.с.27-28). Рішенням Апеляційного суду Волинської області від 21 березня 2012 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором 02/08-СІ/КД від 21 лютого 2008 року в розмірі 219 895,90 грн (а.с.29-31).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення суду 05 лютого 2013 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано виконавчий лист № 2-8480/11, який було пред`явлено до виконання до Рожищенського районного відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с.7-8).

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною другою статті 652 ЦК України визначено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем всупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів та не доведено обставин, які б свідчили про допущення банком порушень умов кредитного договору № 02/08-СІ/КД від 21 лютого 2008 року, які б могли завдати йому шкоди як позичальнику. Крім того, як правильно вказує суд у своїх висновках, серед обставин, які можуть слугувати підставою для розірвання кредитного договору, в наявності повинні існувати одночасно всі чотири умови, передбачені частиною другою статті 652 ЦК України, які у розглядуваному випадку відсутні.

Слід також зауважити, що кредитний договір, укладений між банком та позивачем, та який останній просив суд розірвати, фактично припинив свою дію внаслідок дострокового звернення банку із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за згаданим кредитним договором, що стало наслідком ухвалення судом рішення, яке набрало законної сили та на виконання якого було видано виконавчий лист, а також у зв`язку із закінчення строку дії кредитного договору, обумовленого сторонами договору до 20 лютого 2015 року.

Між сторонами фактично припинилися договірні зобов`язання, які існували на час дії кредитного договору, та виникло нове зобов`язання на підставі рішення суду.

Крім того, як встановлено під час апеляційного розгляду даної справи, позивач посилаючись у позовній заяві та апеляційній скарзі на те, що визначення банком розміру заборгованості не в доларах США, а у гривні, яку суд стягнув на підставі згаданого рішення суду, що є істотною умовою договору, яку банк змінив самостійно в односторонньому порядку, у касаційному порядку це рішення суду не оскаржив, фактично погодившись із валютою та розміром стягнутої на користь банку кредитної заборгованості.

На підставі наведеного, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи щодо наявності підстав для розірвання укладеного між сторонами спору кредитного договору спростовуються вищенаведеними обставинами.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, а є власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи, яким суд дав відповідну правову оцінку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Волинський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 25 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: