Ухвала

Іменем України

17 травня 2019 року

м. Київ

справа № 403/15984/12-ц

провадження № 61-3997ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Усика Г. І., розглянув касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, подану представником Петрушевською Іриною Олегівною, на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Нещадима Івана Сергійовича, третя особа - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулося до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України (далі - відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС України) Нещадима І. С ., третя особа - ОСОБА_1

Скарга мотивована тим, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2013 року у справі № 403/15984/12-ц з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» стягнуто заборгованість за кредитними договорами в загальному розмірі 22 354 794,00 долари США. 18 жовтня 2013 року на виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України від 15 вересня 2016 року відкрито виконавче провадження № 52229903 з примусового виконання цього виконавчого документа. 05 вересня 2017 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішеньДепартаменту ДВС України Нещадим І. С. виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження», зазначивши, що під час примусового виконання виконавчого листа майна боржника не виявлено.

ПАТ «ВТБ Банк»вважає постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС України Нещадима І. С. від 05 вересня 2017 року у виконавчому провадженні № 52229903 про повернення виконавчого документа стягувачу незаконною та такою, що не відповідає вимогам пункту 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», і просить її скасувати.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року скаргу ПАТ «ВТБ Банк» задоволено. Визнано незаконними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС України Нещадима І. С. при винесенні постанови від 05 вересня 2017 року у виконавчому провадженні № 52229903 про повернення стягувачу виконавчого документа № 403/15985/12-ц, виданого 18 жовтня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська. Скасовано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС України Нещадима І. С. від 05 вересня 2017 року у виконавчому провадженні № 52229903 про повернення стягувачу виконавчого документа № 403/15985/12-ц, виданого 18 жовтня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованості за кредитними договорами. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.

Задовольняючи скаргу суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС України Нещадимом І. С. передчасно та необґрунтовано винесено постанову від 05 вересня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2013 року у даній справі фактично не було виконано в повному обсязі, державним виконавцем не розглянуто заяву стягувача про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

У лютому 2019 року Департамент ДВС Міністерства юстиції України через свого представника Петрушевську І. О. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги.

Доводи касаційної скарги обґрунтовано тим, що державним виконавцем було вчинено усіх необхідних (можливих) заходів для повного виконання виконавчого листа № 403/15985/12-ц, виданого 18 жовтня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження. Заявник вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясували усі фактичні обставини справи та не дослідили і не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2019 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення наявного у ній недоліку щодо сплати судового збору. Разом з тим, відмовлено у задоволенні клопотання Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, поданого представником Петрушевською І. О. , про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Вимоги ухвали заявником виконані - недолік, зазначений в ухвалі, усунуто.

Разом з тим, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитними договорами від 25 червня 2008 року №№ 21/08В, 22/08В, 23/08В в загальному розмірі 22 354 794,00 долари США.

18 жовтня 2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська на примусове виконання рішення суду від 23 серпня 2013 року видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «ВТБ Банк».

22 жовтня 2013 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулося до ДВС України із заявою про відкриття виконавчого провадження, до якої було долучено оригінал виконавчого листа.

15 вересня 2016 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Семко Б. О. відкрито виконавче провадження № 52229903 з примусового виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2013 року у справі № 403/15984/12-ц.

Проте, 05 вересня 2017 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС України Нещадимом І. С. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що боржника за адресою реєстрації не виявлено, а його майно в рамках виконавчого провадження розшукати не вдалося.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу у випадку якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Частиною першою статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Розділом VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що виявлення майна та звернення стягнення на майно боржника здійснюються у порядку, встановленому розділом VІІ Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до частини восьмої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Встановивши, що державним виконавцем не було вчинено всіх необхідних дій на виконання вказаного рішення суду, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про передчасність винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу.

За правилами частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

За змістом пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не має значення для формування єдиної правозастосовчої практики (частина четверта статті 394 ЦПК України).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, ухвалені у справі судові рішення не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Доводи касаційної скарги Департаменту ДВС Міністерства юстиції України не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а також не впливають на законність та обґрунтованість судових рішень, а зводяться до незгоди заявника з їх змістом.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, подану представником Петрушевською Іриною Олегівною, на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України Нещадима Івана Сергійовича, третя особа - ОСОБА_1 .

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик