ПОСТАНОВА
іменем України

28 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/6852/18

провадження № 22-ц/4809/816/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Письменного О.А., Суровицької Л.В.,
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Міністерство оборони України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Міністерства Оборони України про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 .
У зв`язку з початком у 2014 році збройної військової агресії Російської Федерації, яка полягала в окупації іноземною державою Автономної Республіки Крим та початком військових дій на Сході України, що поставило під загрозу безпеку державної незалежності та територіальну цілісність України, її чоловік, старшина ОСОБА_2 , був призваний на військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , де проходив військову службу на посаді заступника командира розвідувальної групи спеціального призначення 1 загону спеціального призначення.
Під час проходження військової служби з метою виконання бойового завдання її чоловік, старшина ОСОБА_2 , був направлений у службове відрядження, в якому перебував в період з 11 квітня 2014 року по 29 липня 2014 року та приймав участь у Антитерористичній операції на Сході України.
29 липня 2014 року під час бойових дій її чоловік героїчно загинув. Згідно Витягу із Наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 серпня 2014 року № 186 старшина ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті ушкодження внаслідок військових дій в зоні проведення антитерористичної операції. Смерть ОСОБА_2 була визнана такою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Смерть чоловіка завдала їй та її маленькій дитині не тільки значної психологічної травми, але призвела до її психічного зриву, адже після трагічної загибелі чоловіка вона залишилась напризволяще та сам на сам зі своїм горем разом з сином, вона є вдовою і цю безповоротну втрату неможливо компенсувати ніякими грошовими коштами, адже син вже ніколи не побачить свого батька. Крім того, на глибину моральних страждань вплинуло і те, що наразі перед нею у цей неспокійний та скрутний час постала проблема виховати та поставити на ноги дитину самостійно.
Вона постійно знаходиться у пригніченому психологічному стані, плаче, що помічає і дитина, поведінка якого змінилась, він також прокидається по ночам з плачем, виникають проблеми з концентрацією уваги, втрати інтересу до спілкування і вона зверталась до дитячого психолога. Всі ці побоювання відображаються на психічній та психологічній стороні здоров`я сина, призвели до того, що вона почала відчувати значне погіршення стану і свого здоров`я, почали проявлятись напади головного болю, підвищення тиску, стала надмірно дратівливою та нервово, порушено її нормальні життєві зв`язки, доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя та життя сина. У зв`язку з цими обставинами просила стягнути з відповідача на її користь 3 000 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 року у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Суд дійшов висновку, що позивач не надала доказів того, що саме ті чи інші дії відповідача перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, які настали для позивача. Вимоги про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та безпідставними, оскільки держава у своїх законодавчих та підзаконних актах визначила для військовослужбовців певні гарантії, соціальні пільги, направлені на компенсацію в тому числі і моральних збитків.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, що загиблий старшина ОСОБА_2 під час загибелі перебував у розпорядженні командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Отже, обов`язок держави відшкодувати завдану моральну шкоду покладається на Міністерство оборони України, як на уповноважений орган державного управління. Суд не звернув увагу на неможливість будь-яким іншим способом, передбаченим законодавством України, отримати відшкодування завданої їй моральної шкоди та стати на захист законних прав та інтересів людини, чоловік якої героїчно загинув, захищаючи Батьківщину.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з розглядом справи за відсутності її учасників, відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судове засідання не проводиться і фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Крім того, згідно з ч.ч.4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Шкода, заподіяна особі або майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 липня 2010 року (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син- ОСОБА_3 (а.с.12) .

У зв`язку з початком в 2014 році військових дій на Сході України чоловік позивача - ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині - польова пошта НОМЕР_1 , де служив на посаді заступника командира розвідувальної групи спеціального призначення 1 загону спеціального призначення.
Під час проходження військової служби з метою виконання бойового завдання її чоловік, старшина ОСОБА_2 , був направлений у службове відрядження, в якому перебував з 11 квітня 2014 року по 29 липня 2014 року та приймав участь у Антитерористичній операції на Сході України.
29 липня 2014 року під час бойових дій старшина ОСОБА_2 героїчно загинув. Як свідчить Витяг із Наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 серпня 2014 року №186 старшина ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в результаті ушкодження внаслідок військових дій в зоні проведення антитерористичної операції. Смерть ОСОБА_2 була визнана такою, що пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.15-16).

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
При встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.
Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» передбачено, що Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
За правилами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.
Міністерство оборони України не є розпорядником коштів державного бюджету і не має джерел покриття таких витрат.
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди заподіяної державним органом така шкода відшкодовується державою і за її рахунок, а тому співвідповідачем в даному випадку має бути Державна казначейська служба.
Згідно зі ст.17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
Цією нормою Закону не передбачено, що моральну шкоду відшкодовує Міністерство оборони України.
Частиною 2 ст.1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Головним органом у загальнодержавній системі боротьби з терористичною діяльністю є Служба безпеки України (стаття 4 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).
Відшкодування шкоди, заподіяної громадянам терористичним актом, провадиться за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до закону і з наступним стягненням суми цього відшкодування з осіб, якими заподіяно шкоду, в порядку, встановленому законом (стаття 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом») .
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди незалежно від вини, а саме у разі завдання шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Зазначені випадки не стосуються обставин загибелі ОСОБА_2 і позивачем не надано суду доказів того, що його загибель пов`язана з неналежною організацією військової служби Міністерством оборони України, тобто внаслідок вини відповідача.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про встановлення факту отриманняпозивачем та її малолітньої дитини моральних страждань, пов`язаних зі смертю чоловіка та батька під час виконання ним своїх службових обов`язків, разом з тим наявність такої шкоди не породжує у Міністерства оборони України обов`язку з її відшкодування, оскільки відсутні такі складові цивільно-правової відповідальності, як неправомірна поведінка відповідача.
Суд надав належну оцінку доказам, правильно здійснив тлумачення закону з урахуванням установлених обставин справи. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду України від 21 жовтня 2014 року у справі № 3-86гс14 щодо підтвердження правильності позиції у цій справі є помилковим, оскільки Верховний Суд України у зазначеній постанові вказав про наявність підстав для покладення на Міністерство оборони України обов`язку відшкодувати шкоду, завдану майну інших осіб внаслідок вибуху військових боєприпасів у мирний час (як джерела підвищеної небезпеки, що перебуває у віданні міністерства), та шкоду, яку було заподіяно внаслідок незаконних дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень. Тобто судами у вказаній справі було встановлено протиправність дій та бездіяльності військовослужбовців при здійсненні ними своїх повноважень, однак при розгляді цієї справи такі обставини не встановлено.
Доводи апеляційної скарги, що відшкодування моральної шкоди повинно проводитися на підставі ст.ст.153, 173 Кодексу законів про працю України є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 був військовослужбовцем.
Гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до Законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та інших законів (частина перша статті 40 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).
У межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішенняЛенінського районного суду міста Кіровограда від 15 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 28 травня 2019 року.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: О.А. Письменний

Л. В. Суровицька