Головуючий суду 1 інстанції - Максименко О.Ю.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 409/1255/18
Провадження № 22-ц/810/204/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретарясудового засідання Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач-Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

представник позивача -Гребенар Олексій Володимирович

відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного судув м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 січня 2019 року, ухваленого у складі судді Максименко О.Ю. в залі судових засідань Білокуракинськогорайонного суду Луганської області в смт. Білокурикине

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 983 від 17.09.2013 року

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 983 від 17.09.2013 року.

На обґрунтування своїх вимог позивач стверджував, що 17.09.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №983, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 220000,00 грн. зі сплатою 15% річних за період з дати отримання кредитних коштів по 16.09.2016 року включно, 18,5%- за період з 17.09.2016 року по 16.09.2033 року включно в порядку, на умовах та в строки, визначені договором.

Кредит надавався готівкою одноразово в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця нерухомого майна, строком на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.09.2033 року для придбання об`єкта нерухомості за договором купівлі - продажу.

Відповідно до п.п. 2.4.2 - 2.4.3, 3.3.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісяця, не пізніше останнього робочого дня місяця, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 2898,27 грн., сплачувати нараховані банком проценти на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної договором в період з дати отримання кредитних коштів по 16.09.2016 року включно.

Починаючи з 17.09.2016 року сума ануїтетного платежу становить 3442 грн. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом.

Згідно п.п. 4.3.1, 4.3.4 кредитного договору позичальник зобов`язався належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника, 17.09.2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір поруки. За вказаним договором поруки поручитель зобов`язалася у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу).

Однак, відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 01.06.2018 року за зазначеним договором утворилася заборгованість у розмірі 413585,91 грн., яка складається з: 217013,89 грн. - борг за кредитом; 143151,91 грн. - відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 31.05.2018р.; 3350,94грн. - інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту з серпня 2014 р. по травень 2018 р.; 41884,64 грн. - інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з серпня 2014 р. по травень 2018 р.; 612,26 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 01.08.2014р. по 31.05.2018р.; 7571,33 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 31.05.2018р.; 0,94 грн.- пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.04.2014 року по 03.04.2014 року.

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору в частині своєчасної сплати основної суми кредиту та процентів за користування кредитом, на адреси реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_1 23.01.2018 року направлені вимоги про дострокове повернення кредиту, якою повідомлено про наявність заборгованості за кредитом, необхідність погашення суми заборгованості та попереджене відповідача про вжиття банком заходів до захисту порушених прав у порядку, передбаченому чинним законодавством України, у разі не сплати всієї суми у визначений банком строк.

Позивач, посилаючись на викладені обставини, просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 413585,91 грн., а також понесені судові витрати: судовий збір в сумі 6203,79 грн.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 січня 2019 року позовні ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» задоволено частково.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованістьза договором про іпотечний кредит № 983 від 17.09.2013 року станом на 01.06.2018 року у розмірі 390172,05 грн., яка складається з: 217013,89 грн. - борг за кредитом; 119738,05 грн. - відсотки за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 23.01.2018р.; 3350,94грн. - інфляційні витрати за прострочення сплати кредиту з серпня 2014 р. по травень 2018 р.; 41884,64 грн. - інфляційні витрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з серпня 2014 р. по травень 2018 р.; 612,26 грн. - три проценти річних за прострочення сплати кредиту за період з 01.08.2014р. по 31.05.2018р.; 7571,33 грн. - три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 01.08.2014р. по 31.05.2018р.; 0,94 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.04.2014 року по 03.04.2014 року, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5852,53 грн., а всього 396024 (триста дев`яносто шість тисяч двадцять чотири) грн. 58 коп..

Суд відмовив в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за договором про іпотечний кредит № 983 від 17.09.2013 року за відсотками за користування кредитом за період з 23.01.2018р. по 01.06.2018р. в розмірі 23413,86 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 23.01.2018 року позивачем було прийняте рішення та направлено відповідачу ОСОБА_2 вимогу про дострокове повернення кредиту, у зв`язку з чим позивач не мав права нараховувати відповідачеві відсотки за кредитом за договором після цієї дати, тому, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, нарахованих за період з 23.01.2018 року по 01.06.2018 року в розмірі 23413,86 грн.задоволенню не підлягають.

Не погодившись із вказаним рішенням, ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати частково рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 січня 2019 року в частині часткової відмови у стягненні процентів за користування Кредитом з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в розмірі 23 413,86 грн.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в частині стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 процентів за користування Кредитом за Договором про іпотечний кредит № 983 від 17.09.2013 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано положення п. 11.1.2. Кредитного договору, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього Договору ( у тому числі щодо грошових Зобов`язань - повернення суми Кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені тощо), застосовуються строк позовної давності у 30 (тридцять) років.

Вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачі не отримали, що суперечить умовам договору.Отже, фактично досудове врегулювання спору проведено не було.

ОСОБА_3 представник ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» в судовому засіданні апеляційної інстанції, підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України відповідно до ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 січня 2019 року не оскаржується в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів у сумі - 390172,05 грн.

Судом встановлено, що 17.09.2013 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк`та ОСОБА_2. був укладений кредитний договір №983, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 220000,00 грн. зі сплатою 15% річних за період з дати отримання кредитних коштів по 16.09.2016 року включно, 18,5%- за період з 17.09.2016 року по 16.09.2033 року включно в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався готівкою одноразово в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця нерухомого майна, строком на 240 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.09.2033 року для придбання об`єкта нерухомості за договором купівлі - продажу. Відповідно до п.п. 2.4.2 - 2.4.3, 3.3.3 Кредитного договору позичальник зобов`язався щомісяця, не пізніше останнього робочого дня місяця, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 2898,27 грн., сплачувати нараховані банком проценти на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення власних коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, наданого йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом та сплати процентів відповідно до послідовності, визначеної договором в період з дати отримання кредитних коштів по 16.09.2016 року включно. Починаючи з 17.09.2016 року сума ануїтетного платежу становить 3442 грн. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший і не враховується останній день користування кредитом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за договором №983 від 17.09.2013 року між ОСОБА_2 , ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №1 від 17.09.2013 року, згідно умов якого поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором №983 від 17.09.2013 року, а також додатковими угодами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, колегія суддів приходить до висновку про наявність між сторонами кредитних відносин, що підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 23.01.2018 року ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» надіслав ОСОБА_2 вимогу, в якій повідомив про наявність заборгованості та про необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов`язань за кредитним договором протягом 30 календарного дня, починаючи з моменту одержання цієї вимоги, та погашення кредитної заборгованості у повному обсязі.

Докази вручення вимоги боржнику в матеріалах справи відсутні, втім це не має правового значення для оцінки поведінки позивача у справі з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3.9 кредитного договору, сторони встановили правила щодо настання термінів дострокового повернення кредиту і сплати за кредит, а також щодо того, з якого моменту вони вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов`язковими до повернення і сплати в повному обсязі банку.

Сторони визначили наведені правила у договорі, встановили обов`язкові для обох сторін правила поведінки, яких вони повинні дотримуватися.

Сторони врегулювали свої відносини за правилами частини третьої статті 6 ЦК України на власний розсуд.

За змістом частини третьої статті 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, що відповідним чином має впливати на порядок та спосіб виконання сторонами власних зобов`язань.

За правилом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно, кожна сторона у договірному зобов`язанні має діяти розсудливо та добросовісно, розуміючи значення своїх дій та приймаючи на себе усі юридичні наслідки таких дій.

Враховуючи, що таке рішення про дострокове повернення кредитних коштів приймалося саме банком, незалежно від того, чи отримали позичальник та поручитель такі повідомлення, згадані зміни настали та є обов`язковими для позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16.

В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких обставин, судом першої інстанції правильно встановлено обставини у справі та надано належну правову оцінку доказам на їх підтвердження.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором від 17.09.2013 року проценти після закінчення строку його дії, тобто після 23 січня 2018 року.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 31 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

Головуючий

Судді: