ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/1864/18
Провадження № 22-ц/4820/1021/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар - Дубова М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2019 року, суддя Горгулько Н.А., у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби, заінтересовані особи - Полонський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, начальник Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Яремова Алла Володимирівна, заступник начальника Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області Чмир Микола Петрович,

встановив:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Полонського районного суду Хмельницької області зі скаргою, в якій просив визнати протиправною бездіяльність начальника та заступника начальника Полонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області.

В обґрунтування скарги зазначив, що бездіяльність посадових осіб в періоди з 27 квітня по 10 травня 2016 року, з 17 травня по 20 травня 2016 року та в період зупинення виконання рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2016 року призвела до невиконання вказаного судового рішення.

Зазначив, що після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 21 грудня 2018 року він дізнався про неправомірну бездіяльність посадових осіб органу ДВС.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2019 року скаргу було залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначив, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику сторін в судове засідання, з недотриманням вказівок, зазначених у постанові Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року.

Суд не дослідив належним чином триваючу бездіяльність посадових осіб ДВС при виконанні рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2016 року.

На думку апелянта, строк звернення до суду зі скаргою ним не було пропущено, оскільки порушення закону посадовими особами органу ДВС в процесі виконання рішення суду мають постійний, триваючий характер.

У відзиві на апеляційну скаргу Полонський РВ ДВС просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки скаржник пропустив строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, доказів про причини поважності пропущення строку ним не було надано, а тому пропущений строк поновленню не підлягає.

В судове засідання апелянт не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом встановлено, що постановою від 10 травня 2016 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Полонського районного управління юстиції Чмиром М.П. було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №681/654/15, виданого 26 квітня 2016 року Полонським районним судом Хмельницької області про стягнення з ТОВ «Вілія-Н» на користь ОСОБА_1 27653,29 грн. боргу.

Вказану постанову стягувач ОСОБА_1 отримав 26 травня 2016 року (а.с.2 виконавчого провадження).

27 січня 2017 року ОСОБА_1 звертався до начальника ДВС Яремової А.В . із заявою, в якій просив виконати рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2016 року та, зокрема, вказував, що виконавче провадження відкрито 10 травня 2016 року, ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 квітня 2016 року зупинено виконання рішення апеляційного суду від 15 квітня 2016 р. (а.с. 16 виконавчого провадження)

В заяві від 10 травня 2017 року ОСОБА_1 звернув увагу начальника Полонського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Хмельницькій області Яремової А.В. на протиправну бездіяльність заступника начальника Полонського районного відділу ДВС Головного ТУЮ у Хмельницькій області Чмира М.П. (а.с. 220 виконавчого провадження).

16 травня 2017 року начальник ДВС Яремова А.В. звернулася до Полонського відділення поліції з повідомленням про злочин, в якому детально описано виконавчі дії, які були вчинені посадовими особами відділу ДВС в процесі виконання виконавчого листа №681/654/15, копія повідомлення направлена для адресу ОСОБА_1

В заявах від 13 липня 2017 року та 17 липня 2017 року, поданих ОСОБА_1 на ім`я начальника відділу ДВС Яремової А.В., стягувач в черговий раз вказав на бездіяльність державного виконавця Чмира М.П., допущену при виконанні рішення суду про стягнення з ТОВ «Вілія-Н» на його користь 27653,29 грн. Зі змісту цих звернень вбачається, що, на думку заявника, державний виконавець допустив незаконну бездіяльність при вчиненні виконавчих дій щодо передачі на реалізацію належного боржнику майна, на яке було накладено арешт (а.с. 321, 322 виконавчого провадження).

07 листопада 2017 року ОСОБА_1 звертався до начальника відділу ДВС Яремової А.В. із заявою щодо невнесення відомостей про боржника ТОВ «Вілія-Н» до Єдиного Державного реєстру боржників (а.с. 369 виконавчого провадження).

16 лютого 2018 року ОСОБА_1 звертався до начальника відділу ДВС Яремової А.В. із заявою щодо інформування його як стягувача щодо розгляду справи № 681/730/17 про зняття арешту з майна ТОВ «Вілія-Н» (а.с. 419 виконавчого провадження).

03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звертався до начальника відділу ДВС Яремової А.В. із заявою про витребування з банку інформації про рух коштів на рахунку ТОВ «Вілія-Н» (а.с. 498 виконавчого провадження).

21 грудня 2018 року ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 51015768 (а.с. 504 виконавчого провадження).

21 грудня 2018 рокуОСОБА_1 подав позовну заяву до суду про бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби, а також просив суд поновити пропущений ним строк звернення до суду із скаргою, як такий, що пропущений з поважних причин.

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2019 року скаргу було залишено без розгляду.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 15 січня 2019 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до Полонського районного суду Хмельницької області. Зазначено, що при розгляді справи суду необхідно усунути зазначені у постанові недоліки, вирішити питання щодо поновлення процесуального строку на подання скарги та залучення до участі в справі сторону виконавчого провадження, боржника ТОВ «Вілія-Н».

Відмовляючи у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку та залишаючи скаргу без розгляду, суд першої інстанції дійшов до висновку, що скаржник пропустив строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, доказів про причини поважності пропущення строку ним не було надано.

Однак такий висновок суду є передчасним з огляду на наступне.

Кожна людина має можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Це право гарантується частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій зазначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі ЄСПЛ «Ґолдер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1975 року суд встановив, що одним із аспектів права на звернення до суду є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (серія А № 18, п.п. 25, 34).

Не можуть бути встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено; ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (п. 37, рішення ЄСПЛ у справі «Мушта проти України» від 18.11.2010 року).

Суворе застосування строку без урахування обставин справи може бути непропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також перешкоджати використанню доступних засобів правового захисту (п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Станьо проти Бельгії» від 07.07.2009 року).

Отже, обов`язковою умовою дотримання права на доступ до суду є те, що особі має бути забезпечена можливість реалізації її прав без будь-яких обмежень, перешкод чи ускладнень.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу на рішення, дію або бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав та свобод.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 21 грудня 2018 року. В своїй скарзі апелянт наголосив на тому, що саме під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження він дізнався про всі порушення його прав під час здійснення виконавчого провадження, які мали місце, починаючи з 2016 року. При цьому, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, ОСОБА_1 вказав на порушення, допущені посадовими особами органу державної виконавчої служби, які були допущені під час вчинення виконавчих дій в період з 2016 року по 2018 рік включно, яка мають періодичний та триваючий характер.

Однак суд не надав оцінки наведеним у скарзі заявником обставинам та не дослідив питання початку перебігу строку оскарження з урахуванням вимог п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України. Та обставина, що ОСОБА_1 неодноразово звертався зі скаргами на дії та бездіяльність посадових осіб органу ДВС протягом 2016-2018 років не є безумовною підставою для висновку про те, що строк звернення до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби пропущений. При цьому суду першої інстанції необхідно звернути увагу на те, що предметом оскарження в даному випадку є бездіяльність начальника та заступника начальника Полонського районного відділу ДВС, саме на порушення своїх прав цими посадовими особами наголошує заявник у своїй скарзі. Суду також необхідно дослідити усі випадки порушення, на які посилається ОСОБА_1 у своїй скарзі і окремо вирішити питання щодо дотримання заявником строку звернення зі скаргою до суду по кожному епізоду окремо. Крім того, суду необхідно надати оцінку твердженням ОСОБА_1 про те, що про порушення свого права начальником та заступником начальника органу ДВС в процесі здійснення виконавчого провадження йому стало відомо після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 21 грудня 2018 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 127 ЦПК України якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

З огляду на зазначене доводи апелянта про те, що суд неправомірно постановив оскаржувану ухвалу без повідомлення сторін, не знаходять свого підтвердження.

Суду необхідно звернути увагу на те, що згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення дія чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Таким чином розгляд скарги в суді повинен проводитися з обов`язковим повідомленням стягувача, боржника і державного виконавця про судове засідання, не зважаючи на те, зазначив чи ні заявник вказаних осіб у своїй скарзі.

За таких обставин, враховуючи, що суд апеляційної інстанції не наділений процесуальними повноваженнями на усунення вказаних порушень процесуального закону, допущених судом першої інстанції, тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно врахувати встановлені вище обставини судом апеляційної інстанції, повно та об`єктивно дослідити обставини, які мають значення для вирішення спірного питання у відповідності з вимогами процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 03 квітня 2019 року скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб органу державної виконавчої служби направити для продовження розгляду до Полонського районного суду Хмельницької області.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття.

Повна постанова складена 30.05.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова