ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5661/19 Справа № 199/3939/18 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справі Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", треті особи - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, публічне акціонерне товариство "АцентБанк", приватний виконавець Бурхан-Крутоус Лілія Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", яке з 15 червня 2018 року змінило найменування на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", (далі - АТ КБ "ПриватБанк") про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи його тим, що 01 серпня 2008 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитно-заставний договір №DNK0AN09980059, відповідно до якого останній надав йому кредит у розмірі 15.135 доларів США 27 центів на термін до 31 липня 2015 року, та він використав ці гроші на купівлю автомобіля, що підтверджується договором купівлі-продажу №СФ-0024103 від 01 серпня 2008 року, укладеного між ним та ТОВ «АВТОПРИВАТ».

Зазначав, що 15 вересня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» було укладено договір факторингу №1, згідно якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» відступило на користь ЗАТ «Акцент-Банк» право вимоги за кредитно-заставним договором №DNK0AN09980059 від 01 серпня 2008 року, а рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2014 залишено без змін, відмовлено в позовних вимогах пред`явлених ПАТ «Акцент-Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказував, що 16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. виданий виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 11158, про стягнення з нього на користь АТ КБ «ПривтБанк» заборгованості у розмірі 94.394 долари США 38 центів, що еквівалентно 2.406.112 грн.75 коп. за кредитним договором від 01 серпня 2008 року №DNK0AN09980059, а постановою приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. від 17 квітня 2018 відкрито виконавче провадження №56215187 за виконавчим написом №11158, постановою приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. від 30 квітня 2018 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника встановлено, що боржник отримує дохід у ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», а тому вирішено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 2.648.904 грн.02 коп.

Посилаючись на те, що відповідність розрахунків заборгованості, з урахування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2014 року, нотаріусом не перевірялася, а виконавчий напис видано саме на суму, яка була вказана стягувачем, а саме 2.406.112 грн.75 коп., що свідчить про те, що нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин сторін, чим порушив вимоги закону, а постанова приватного виконавця про утримання 20% від доходів позивача надійшла до ТОВ «Металургійний Завод «Дніпросталь» та пройшла шлях від канцелярії, секретаря, заступника директора, директора, бухгалтерський відділ разом з головним бухгалтером, тобто співробітники знають про нібито його недобросовісність та заборгованість за кредитним договором, що зганьбило його ділову репутацію та завдало йому, крім іншого, моральної шкоди, яка виразилась в душевних стражданнях, а тому просив суд ухвалити рішення, яким зупинити виконавче провадження №56215187 про стягнення з нього заборгованості у розмірі 2.407.912 грн., визнати таким, що не підлягає виконанню та скасувати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 16 листопада 2017 року за реєстровим №794952; стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" моральну шкоду у розмірі 110.000 грн. та судові витрати, які складаються з правничої допомоги у розмірі 20.000 грн. та судового збору у розмірі 2.466 грн. 80 коп.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 16 листопада 2017 року за реєстровим №794952 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості у розмірі 2.406.112 грн.75 коп. таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди та в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні грошової суми у рахунок стягнення завданої йому моральної шкоди та не взяв до уваги, що він поніс витрати на правову допомогу, які також підлягають до відшкодування.

Правом на надання відзиву сторони по праві не скористались.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та задоволення позовних вимог.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом і підтверджується матеріалам справи, що 01 серпня 2008 року між позивачем ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитно-заставний договір №DNK0AN09980059, відповідно до якого останній надав позивачу кредит у розмірі 15.135 доларів США 27 центів на термін до 31 липня 2015 року.

ОСОБА_1 використав кредитні кошти на купівлю автомобіля, що підтверджується договором купівлі-продажу №СФ-0024103 від 01 серпня 2008 року, укладеного між позивачем та ТОВ «АВТОПРИВАТ».

15 вересня 2008 року АТ КБ «ПриватБанк» та ЗАТ «Акцент-Банк» було укладено договір факторингу №1, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк» відступило на користь ЗАТ «Акцент-Банк» право вимоги за кредитно-заставним договором №DNK0AN09980059 від 01 серпня 2008 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 20 лютого 2014 року, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 червня 2014 року залишено без змін, відмовлено в позовних вимогах, пред`явлених ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

30 травня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» укладено додаткову угоду №1 до договору факторингу №1 від 30 травня 2008 року, згідно до якої ПАТ «Акцент-Банк» відступило (зворотнє відступлення) на користь АТ КБ «Приватбанк» право вимоги за кредитно-заставним договором №DNK0AN09980059 від 01 серпня 2008 року.

16 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. виданий виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 11158, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПривтБанк» заборгованість у розмірі 94.394 долари США 38 центів, що еквівалентно 2.406.112 грн. 75 коп. за кредитним договором від 01 серпня 2008 №DNK0AN09980059.

Постановою приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. від 17 квітня 2018 року відкрито виконавче провадження №56215187 за виконавчим написом №11158.

Постановою приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. від 30 квітня 2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника встановлено, що боржник отримує дохід у ТОВ «Металургійний завод «Дніпросталь», а тому вирішено здійснювати відрахування із доходів боржника на користь стягувача у розмірі 20% до виплати загальної суми боргу 2.648.904 грн. 02 коп.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався тим, що виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди та про стягнення витрат на правову допомогу недоведеними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що рішення оскаржується позивачем лише в тій частині, якою відмовлено у позові, а тому в силу вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в іншій частині воно не перевіряється.

Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п.5 постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23,1167 ЦК України.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Особа, право якої було порушене, має право на відшкодування витрат, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що позивач не надав доказів протиправності поведінки відповідача, а також доказів прямого причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою, та моральними стражданнями, за спричинення яких позивач вимагав відшкодування.

Колегія суддів наголошує на тому, що сам по собі факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не може свідчити про протиправність поведінки відповідача АТ КБ "Приватбанк" відносно ОСОБА_1 , щодо якого вчинявся виконавчий напис.

Судова колегія не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди у зв`язку із недоведеністю її заподіяння.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

У відповідності до приписів ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно до положень ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно ч.ч.1,2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Разом з тим склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані наступні документи: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

В матеріалах справи міститься копія адвокатського договору від 29 травня 2018 року (а.с. 23) копія квитанції від 22 травня 2018 року (а.с. 23а )та копії актів виконаних робіт від 01 червня 2018 року та від 11 березня 2019 року (а.с.114,115).

З наданих документів не вбачається факту того, що дані витрати були фактичними та неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Так договір укладено 29 травня 2018 року, акти виконаних робіт датовані 01 червням 2018 року та 11 березням 2019 року в той час коли квитанція датована 22 травням 2018 року, тобто квитанція передує укладанню самого договору.

Зважаючи на наведене вище, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення в оскарженій частині ухвалено судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.