Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" травня 2019 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

за участі:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 .,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представник відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП,

установив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП посилаючись на те, що 07.10.2015 року о 13.45 годині між його автомобілем «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобілем «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 сталася ДТП. В результаті даної ДТП протоколи про адміністративну відповідальність були складені і на нього (позивача) і на ОСОБА_3 . Провадження у справі про притягнення його (позивача) до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення на підставі постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 29.06.2017 року. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14.02.2018 року постанова першої інстанції залишена без змін. При винесенні свого рішення колегія суддів апеляційного суду акцентувала увагу на висновок експертів КНДІСЕ № 10243/16-52/7134/17-52 від 21.04.2017 року за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи. Згідно з даним висновком пояснення ОСОБА_3 в частині параметрів розвитку ДТП, з технічної точки зору є неспроможними. Він (позивач) пояснював, що рухався на автомобілі по вулиці Малишка зі швидкістю 60 км/год., і несподівано перед ним автомобіль ОСОБА_3 різко почав розворот через дві суцільні смуги. Він (позивач) почав різко гальмувати, проте зіткнення уникнути не вдалось. ОСОБА_3 не заперечував,що здійснював розворот, та у справі відсутні докази наявності суцільної смуги, та вважав винним його (позивача). У пункті 5 висновку експертів КНДІСЕ № 10243/16-52/7134/17-52 від 21.04.2017 року зазначено, що дія водія автомобіля «Mitsubishi» ОСОБА_3 з технічної точки зору не відповідали вимогам п. 10.3, 11.4 та (або) вимог Розділу 34 ПДР України в частині заборони перетину дорожньої розмітки 1.3 ПДР України, та вказана невідповідність знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. З його (позивача) сторони будь-які порушення ПДР відсутні. В наслідок даної ДТП йому завдано матеріальної та моральної шкоди. Провадження про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КупАП було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення - постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року, яка залишена апеляційною інстанцією без змін згідно постанови від 20.05.2016 року. Вказаний висновок не приєднувався до справи, так як був складений у 2017 році, але був приєднаний до справи відносно нього (позивача). При розгляді справи відносно ОСОБА_3 експертиза не призначалась.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали усі обставини викладені в позовній заяві, позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник позивача додатково зазначив, що у протоколі відносно відповідача не вірно зазначено пункти ПДР, які були ним порушені, у зв`язку з чим провадження було закрито. Була проведена комплексна експертиза, де зазначена вина водія ОСОБА_3 Даний висновок вважає доказом вини ОСОБА_3 у ДТП.

В судовому засіданні відповідач та його представник позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав викладених у відзиві.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали адміністративних справ № 755/21088/15-п, 755/16716/17, 755/21017/15-п, суд приходить до наступного.

Даний позов зареєстровано у Дніпровському районному суді м. Києва 17.09.2018 року. Згідно ухвали суду від 24.09.2018 року відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В суді встановлено, що 07.10.2015 року о 13.45 годині в м. Києві на вулиці Малишка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mitsubishi», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3

07.10.2015 року на ОСОБА_1 інспектором патрульної служби складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, де зазначено, що водій порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України (справа № 755/21017/15-п). Як вбачається з матеріалів справи, 03.06.2016 року судом винесено постанову про призначення автотехнічної експертизи за клопотанням ОСОБА_1 21.04.2017 року експертами КНДІСЕ складено висновок експертів за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 10243/16-52/7134/17-52. 29.06.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва винесено постанову про закриття провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 14.02.2018 року Апеляційний суд м. Києва залишив в силі постанову суду першої інстанції.

07.10.2015 року на ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, де зазначено, що водій порушив п.п. 1.3, 34.1.3 Правил дорожнього руху України (справа № 755/21018/15-п). 23.12.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено судове рішення (постанова), яким провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення. 20.05.2016 року Апеляційний суд м. Києва виніс постанову, якою постанову суду першої інстанції залишив без змін.

30.10.2017 року на ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, де зазначено, що водій порушив п.п. 10.3, 11.4, роз. 34 п.п. 1.3 додаток 2 Правил дорожнього руху України (справа № 755/16716/17). В матеріалах даної справи міститься копія висновку експертів за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 10243/16-52/7134/17-52. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.12.2017 року провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення. 05.03.2018 року Апеляційний суд м. Києва виніс постанову, якою повернув апеляційну скаргу ОСОБА_1

По даній справі ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду завдану ДТП у розмірі 127 684,44 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн. Доказом вини відповідача вважає висновок експертів КНДІСЕ за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 10243/16-52/7134/17-52 від 21.04.2017 року, складений при розгляді справи про адміністративне правопорушення (справа № 755/21017/15-п).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особою і з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Диспозиція статті 1166 та статті 1188 ЦК України перебуває у взаємозв`язку із частиною 1 статті 81 ЦПК України, та покладає обов`язок на позивача довести факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Відсутність вини у заподіянні шкоди згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити відповідач (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові № 6-183цс14 від 03.12.2014 року).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Тобто, завдана майну позивача шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі за умов, що дії відповідача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 4, 6 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

По даній справі встановлено, що матеріали справи не містять доказів факту заподіяння шкоди відповідачем в результаті протиправної його поведінки і того, що між нею і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Більш того, постановами Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2015 року та 28.12.2017 року, які набули законної сили, встановлено, що у діях ОСОБА_3 , які призвели до дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 07.10.2015 року, відсутній склад адміністративного правопорушення.

Посилання позивача на висновок експертів, складений в процесі розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП суд не приймає до уваги як доказ у даній цивільній справі, оскільки даний висновок, в силу ст. 251 КУпАП є доказом у адміністративній справі.

Оскільки позивач не довів, що йому заподіяно шкоду в результаті неправомірних дій відповідача, і між ними є причинний зв`язок із заподіяною шкодою, відповідач не зобов`язаний був належними і допустимими доказами доводити відсутність його вини.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 86, 110, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 22.05.2019 року.

Суддя: