ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 червня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2280/19

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/749/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

місце ухвалення рішення суду - м. Чернігів,

дата складання повного тексту судового рішення - 02 квітня 2019 року,

час проголошення рішення суду першої інстанції - 10 год. 58 хв.

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання їх дитини, дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку, до 1/8 частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

Заявлені вимоги мотивував тим, що з нього на підставі судових рішень стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 та неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у загальному розмірі 3/8 частин його заробітку, що для нього є доволі значною сумою. Крім цього на його утриманні знаходиться син його нинішньої дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , 2008 року народження, та непрацездатна матір, яка є особою з інвалідністю ІІІ групи. Зазначав, що також повинен щомісяця витрачати 5200 грн на оренду житла, що є додатковими витратами і ставить його сім`ю в скрутне матеріальне становище.

Рішенням від 02 квітня 2019 року Деснянський районний суд м. Чернігова позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Зменшив розмір аліментів, стягнутих заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 січня 2016 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/5 частки усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 192 СК України щодо встановлення обставин, наявність яких передбачає зміну розміру аліментів.

Скаржник вказує, що позивач на даний час працює, і його середньомісячний дохід складає 23921,29 грн. До вересня 2018 року він сплачував 1/4 частину доходу аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , а з жовтня 2018 року - у розмірі 1/8 частини доходу на період навчання повнолітньої дитини, тобто майновий стан позивача не погіршився, а навпаки поліпшився.

Звертає увагу на те, що наявність у позивача двох дітей вже була врахована судом при розгляді справи за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на час його навчання та додаткових витрат на дитину, тому вказана обставина не може бути повторною підставою для зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 .

Також зазначає, що районний суд, указавши, що розмір аліментів, які стягуються за судовим рішенням з ОСОБА_1 на дітей, у сукупності складає 37,5 %, всупереч приписам ч.ч. 2, 4 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження», необґрунтовано зменшив їх розмір.

Заявник посилається на самоусунення позивача від належного виконання своїх батьківських обов`язків, стверджує, що позивач не цікавиться життям та здоров`ям дитини, лише сплачує аліменти за рішенням суду, проте за рахунок дитини його нової дружини, яка ним не усиновлена, має намір зменшити розмір аліментів на свою рідну дитину.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у визначений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок стягнення рішенням суду від 18 грудня 2018 року з позивача на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 змінився матеріальний стан його сім`ї, що формально дає позивачу право вимагати зменшення розміру аліментів, які стягнуто заочним рішенням суду від 29 січня 2016 року. Крім цього районний суд урахував стан здоров`я ОСОБА_1 , наявність у нього матері, яка за віком є непрацездатною особою та має інвалідність ІІІ групи, а також ту обставину, що середньомісячний дохід позивача за серпень 2018 року - лютий 2019 року становив 23921,28 грн, що є значною сумою.

Проте, з висновком суду першої інстанції про необхідність зменшення розміру аліментів не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на наступне.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 48).

Заочним рішенням від 29 січня 2016 року Чернігівський районний суд Чернігівської області стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5).

На виконання наведеного рішення 11 лютого 2016 року був виданий виконавчий лист № 748/3560/15-ц, за яким 19 лютого 2016 року постановою головного державного виконавця відділу ДВС Вишгородського РУЮ було відкрите виконавче провадження (а.с. 6).

Зі змісту виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м. Чернігова, вбачається, що 26 квітня 2005 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 були стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, починаючи з 17 березня 2005 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 грудня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/8 частки усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2018 року і до закінчення ним навчання в Чернігівському національному технологічному університеті, а саме, до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно (а.с. 8-9).

Тобто з позивача на момент розгляду справи стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку та повнолітнього сина ОСОБА_4 на час його навчання у розмірі 1/8 частини його заробітку, що загалом становить 3/8 частин всіх видів його доходу, про що правильно вказав суд у своєму рішенні.

На даний час позивач перебуває у зареєстрованому 10 серпня 2017 року шлюбі з ОСОБА_5, яка має неповнолітню дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11, 12).

Звернувшись до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_1 зазначав, що підставою для цього є сплата ним аліментів на утримання повнолітньої дитини від іншого шлюбу на період її навчання, перебування на його утриманні дитини його нинішньої дружини та непрацездатної матері, а також щомісячне внесення орендної плати за житло.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 192 СК України та роз`яснень п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, законодавцем чітко встановлена наявність конкретних підстав для зміни розміру аліментів.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи зі змісту наведених норм, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо наявності правових підстав для частково задоволення вимоги про зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини, з 1/4 до 1/5 частини сукупного доходу, зазначивши про зміну матеріального стану позивача з огляду на стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання останнього.

Так, позовна заява містить посилання про наявність законних, на думку позивача, підстав для стягнення аліментів у меншому, ніж визначено судовим рішенням, розмірі.

Проте апеляційний суд вважає, що позивачем не надано належних у контексті положень ст.ст. 76-80 ЦПК України доказів, які б підтверджували, як цього вимагають приписи ст. 192 СК України, зміни з часу визначення розміру аліментів у його матеріальному та сімейному стані, які повинні враховуватись судом при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 також є батьком повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів не вважає стягнення з позивача аліментів на утримання ще однієї повнолітньої дитини на час її навчання тією обставиною, яка свідчить про погіршення його матеріального становища, з огляду на те, що з 2005 року по вересень 2018 року позивач сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (а.с. 4 ). У 2016 році заочним рішенням з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 також у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, тобто до вересня 2018 року позивач сплачував на утримання двох своїх дітей 1/2 частину доходу.

Після винесення рішення Деснянським районним судом м. Чернігова про стягнення з позивача на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 на період його навчання у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку, матеріальний стан позивача не погіршився, як він зазначає у позові, а покращився, як правильно указала ОСОБА_2 у апеляційній скарзі. Сам позивач в ході розгляду даної справи визначив, що на утримання двох дітей він сплачує 3/8 частин доходу, що не суперечить положенням ст. 70 ЗУ "Про виконавче провадження" в частині загального розміру відрахувань з доходів осіб.

Крім цього, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що під час розгляду у грудні 2018 року справи за позовом ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 на час його навчання судом вже була врахована та обставина, що у відповідача є неповнолітня дочка ОСОБА_3 , 2007 року народження, на утримання якої він сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини свого доходу, і саме з урахуванням цієї обставини суд стягнув аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку, хоча позивач просила стягнути 1/6 частку.

Отже, наявність двох дітей на утриманні позивача вже була врахована при розгляді наведеної вище справи і не може бути повторною підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на утримання доньки ОСОБА_3 .

Таким чином, аліментні зобов`язання ОСОБА_1 щодо утримання двох дітей існували з 2016 року і зазначена ним у даному позові ця обставина, як підстава для зменшення розміру аліментів, неправомірно була врахована судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин, оскільки обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття чітко визначений ст. 180 СК України, і законодавцем передбачена можливість, а не обов`язковість задоволення судом вимоги про зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів не вважає здійснення позивачем утримання дитини його нинішньої дружини та матері пенсійного віку тією обставиною, що свідчить про погіршення його матеріального становища з огляду на таке.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками дитини є ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , саме які у відповідності до положень ст.ст. 180, 181 СК України несуть обов`язок щодо утримання дитини. Перебування позивача у зареєстрованому шлюбі з матір`ю дитини та проживання разом з нею не свідчить про безумовний обов`язок ОСОБА_1 матеріально утримувати неповнолітню дитину дружини, а доказів щодо усиновлення ОСОБА_1 неповнолітнього ОСОБА_6 або про визнання ним батьківства відносно вказаної дитини матеріали цивільної справи не містять.

Позивачем також не надано належних письмових доказів щодо перебування на його утриманні матері, яка є особою пенсійного віку. Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 26 квітня 2013 року ОСОБА_9 , 1958 року народження, яка доводиться позивачу матір`ю, є особою з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання безстроково (а.с. 16, 17, 20), і відповідно до положень ЗУ «Про пенсійне забезпечення» має гарантоване державою право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій. При цьому, мати позивача є особою з інвалідністю з 2013 року, тобто указана обставина вже існувала на час визначення судом розміру аліментів на утримання його доньки.

Інша зазначена позивачем обставина - оренда житла не свідчить про погіршення його матеріального або сімейного стану. Доказів погіршення здоров`я ОСОБА_1 не надано, інших істотних обставин, виходячи з яких розмір аліментів, що стягуються з позивача на утримання неповнолітньої доньки, мав би бути зменшений, не наведено.

Беручи до уваги невідповідність висновків суду обставинам даної справи, апеляційний суд, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 квітня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 червня 2019 року.

Головуючий: Судді: