Номер провадження: 22-ц/813/1073/19
Номер справи місцевого суду: 520/4458/16-ц
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

третя особа - ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року у складі судді Пучкової І.М.,

встановив:

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , в якому з урахуванням уточнень, просила визнати недійсним договір дарування земельних ділянок від 28.04.2014, відповідно до якого ОСОБА_3 відчужила ОСОБА_2 земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0554 га, за кадастровим № НОМЕР_1 , та площею 0,0158 га, за кадастровим № НОМЕР_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що в порядку оформлення позивачем прав на землю, що за життя належала на праві власності її батьку ОСОБА_4 , державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у м. Одесі надано рішення № РВ -015 від 09.06.2015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, зокрема, з підстав перетину з земельною ділянкою, кадастровий номер НОМЕР_1 , тобто з ділянкою суміжного землевласника, яким була ОСОБА_3 , нині є ОСОБА_2 Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18.02.2016 скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2012 та ухвала від 19.09.2013, на підставі якого була підготовлена документація для отримання кадастрового номера на земельну АДРЕСА_1, а заяву ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту залишено без розгляду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким договори дарування земельних ділянок визнати недійсними.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що земельні ділянки були фактично визнані судом сумісними, власники цих ділянок є суміжними землевласниками, але судом це до уваги прийнято не було. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повинні були утриматись від укладення договору дарування, яким були порушені права щодо земельної ділянки апелянта, оскільки ОСОБА_3 було відомо, що її ділянка накладається на ділянку апелянта.

22.06.2018 ОСОБА_2 надала суду відзив на скаргу, в якому просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

22.12.1998 Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області ОСОБА_3 видано державний акт серії НОМЕР_4 про право власності на земельну ділянку площею 0,09 га для ведення садівництва, яка розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в АДРЕСА_1 (на цей час - АДРЕСА_1 ).

Відповідно до державного акту від 22.12.1998 серії НОМЕР_5 , виданого Таїровською селищною радою Овідіопольського району Одеської області, ОСОБА_4 належала на праві власності земельна ділянка, площею 0,06 га, для ведення садівництва, що розташована на території Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області в АДРЕСА_2 (на цей час - АДРЕСА_2).

У 2012 році ОСОБА_3 замовила в ТОВ «Спектр Нова» виконання комплексу геодезичних робіт зі встановлення меж земельної ділянки, площею 0,09 га, що розташована на території Таїровської селищної ради в АДРЕСА_1 , для ведення садівництва.

Так як під час виконання робіт встановлено, що фактичні проміри та конфігурація земельної ділянки не співпадають з промірами та конфігурацією земельної ділянки за державним актом на право приватної власності на землю, ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про встановлення факту того, що їй належить на праві приватної власності земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0585 га (585,39 кв.м), та 0,0182 га (181,99 кв.м) для ведення садівництва, згідно з державним актом на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_7 .

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2012 позов задоволено.

На підставі зазначених в рішенні суду меж, ОСОБА_3 замовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яку 27.06.2013 було виготовлено.

28.11.2013 на підставі документації Управління Держземагенства у м. Одесі зареєструвало на праві приватної власності за ОСОБА_3 земельні ділянки, площею 0,0554 га кадастровий номер НОМЕР_1 та площею 0,0158 га, кадастровий номер НОМЕР_8 .

28.04.2014 ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування здійснила відчуження земельної ділянки, площею 0,0554 га, кадастровий номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2

ОСОБА_4 , якому на підставі державного акту від 22.12.1998 серії НОМЕР_5 належала земельна ділянка № 6 , площею 0,06 га помер.

ОСОБА_1 є спадкоємецею померлого.

У порядку оформлення ОСОБА_1 прав на земельну АДРЕСА_2, площею 0,06 га, розташованої по АДРЕСА_2 , державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у м. Одесі надано рішення від 09.06.2015 НОМЕР_10 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, зокрема, з підстав перетину з земельною ділянкою кадастровий номер НОМЕР_1 .

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 18.02.2016 рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.12.2012, скасовано, заяву залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що земельні АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, є сумісними, власники цих ділянок є суміжними землевласниками. Проте, позивачем не надано будь-яких фактичних даних, на підставі яких можливо встановити наявність зазначених позивачем обставин, що суміжна земельна ділянка не відповідає фактичним розмірам і конфігурації та порушує межі між ділянками.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , на підставі державного акту про право власності на земельну АДРЕСА_1 була її власником та здійснила відчуження вказаної земельної ділянки, уклавши з відповідачем договір дарування, тобто була стороною в договорі дарування.

Отже, спір щодо визнання договору дарування спірної земельної ділянки, виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , що залишилося поза увагою суду першої інстанції, але ОСОБА_3 до участі у справі в якості відповідача не залучена.

Ухвалення рішення до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у позові, суд, не з`ясувавши питання належного складу осіб, вирішив спір по суті.

Відповідно до ч.3ст.376 ЦПК України порушення норм процессуального права є обовязковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обовязки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Зважаючи на викладене, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позову з підстав неналежного складу відповідачів у справі.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року скасувати.

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельних ділянок відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.05.2019

Головуючий:

Судді: