ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4233/19 Справа № 201/402/19 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С.С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Єлізаренко І.А.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 18 січня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Покинтелиця Дмитро Володимирович, про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом.

17 січня 2019 року позивачем до суду першої інстанції подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . В

В обгрунтування зазначеної заяви, заявник зазначав, що є всі підстави вважати, що відповідач може здійснити відчуження майна, що унеможливить виконання рішення суду у випадку прийняття його на користь позивача.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року було задоволено клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову в межах даної цивільної справи та вжито наступні заходи забезпечення позову:

- накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись із такою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу.

В своїй апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Учасники справи своїм правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористались.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а ухвалу суду в частині обраного виду забезпечення позову у вигляді арешту змінити на заборону вчинення дій щодо відчуження чи у будь-який спосіб передачу в чуже володіння квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції посилався на існування реальної загрози невиконання судового рішення. Крім того, обраний спосіб забезпечення позову, на думку суду першої інстанції, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Однак, колегія суддів не може погодитися з обраним способом забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, заявник, звертаючись до суду першої інстанції, не навів правових підстав заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту. Не надав додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову саме у такий спосіб.

Колегія суддів звертає увагу, що арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби, обмеженні права користування майном.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вищевикладених обставин, не перевірив наявності правових підстав у позивача заявляти вимоги про забезпечення позову саме шляхом накладення арешту.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що між сторонами дійсно виник спір з приводу вказаного нерухомого майна, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, колегія суддів, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження вищевказаного нерухомого майна.

Заборона відчуження спірного нерухомого майна не обмежить прав відповідача на користування та володіння вказаним нерухомим майном.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що ухвала суду підлягає зміні в частині застосування виду забезпечення позову у вигляді арешту.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково та змінити вид забезпечення позову у даній справі з арешту на заборону вчинення дій щодо відчуження чи у будь-який спосіб передачу в чуже володіння квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2019 року про забезпечення позову в частині обраного виду забезпечення позову у вигляді арешту змінити на заборону вчинення дій щодо відчуження чи у будь-який спосіб передачу в чуже володіння квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .

Заходи забезпечення позову вжити до вирішення судом даного спору по суті.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

І.А. Єлізаренко