ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 654/4182/18 Головуючий в І інстанції: Сіянко В.М.
Номер провадження: №22-ц/819/870/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Склярської І.В.,

секретар Давиденко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Коваленко Вікторії Вікторівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2019 року, у складі судді Сіянка В.М., у справі за позовом адвоката Данилова Олександра Федоровича, діючого в інтересах Херсонської обласної кредитної спілки "Єдність", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

09 листопада 2018 року адвокат Данилов Олександр Федорович, діючий в інтересах Херсонської обласної кредитної спілки "Єдність",звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №161/2015 від 12.10.2015 року в розмірі 89390,05грн, з яких заборгованість за основною сумою кредиту - 75544,08грн; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, нарахованих станом на 26.12.2017 року - 13845,97грн, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00грн та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00грн.

Позов обґрунтований наступним.

12 жовтня 2015 року між кредитною спілкою та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №161/2015, відповідно до умов якого кредитна спілка надала позичальнику кредит у розмірі 80000,00грн, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути кошти та сплатити проценти за користування грошима. Сторони визначили строк кредитування - 36 місяців, тобто з 12.10.2015р по 12.10.2018р.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між кредитною спілкою (кредитор), з одного боку, поручителями ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , з другого боку, а також позичальником ОСОБА_2 , з третього боку укладено договір поруки №1/161/15-01 від 12 жовтня 2015 року, відповідно до якого поручителі зобов`язалися нести відповідальність перед кредитором у разі невиконання позичальником умов вказаного вище кредитного договору.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 зобов`язань за договором, станом на 26.12.2017 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 89390,05грн, з яких заборгованість за основною сумою кредиту - 75544,08грн; заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом, нарахованих станом на 26.12.2017 року - 13845,97грн. Вказану заборгованість позивач і просить стягнути з відповідача. При цьому вказав, що іншого позову до цього відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав до суду спілка не подавала. Раніше спілка зверталась до суду з позовом про стягнення солідарно з цього відповідача заборгованості за кредитним договором №161/2015 від 12.10.2015 року.

Оскаржуваним заочним рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2019 рокупозов був повністю задоволений. Суд вирішив стягнути солідарно з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №161/2015 від 12 жовтня 2015 року в сумі 89390,05грн, яка складається з 75544,08грн - заборгованість за основною сумою; 13845,97грн - за відсотками, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00грн, та витрати на правничу допомогу в сумі 3000грн, а всього - 94152,05грн.

Ухвалою цього ж суду від 14 березня 2019 року було залишено без задоволення заяву адвоката Коваленко Вікторії Вікторівни, діючої в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі адвокат Коваленко Вікторія Вікторівна, діюча в інтересах ОСОБА_1 ,просить вказане заочне рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, вказав, що судом не враховано того, що під час підписання зазначеного договору поруки №1/161/15-01 від 12 жовтня 2015 року відповідач присутній не був та договір не підписував, а наявний на договорі підпис від його імені має сумнівне походження, самого примірника договору відповідач не має і взагалі зі змістом договору він ознайомився лише після ухвалення заочного рішення при ознайомленні з матеріалами справи. Вказаний факт може бути доведено свідками, вказаними в договорі, а саме позичальником ОСОБА_2 , поручителем ОСОБА_3 , головою правління спілки ОСОБА_4 , а також Гончевською, яка своїм підписом підтверджувала справжність вчинених в її присутності підписів позичальника й поручителів. Крім того, зазначений факт може бути встановлено шляхом призначення почеркознавчої експертизи. Також зазначив, що умови договору поруки не узгоджуються з висновком суду, відповідно до якого стягнуто солідарно кредитну заборгованість лише з одного ОСОБА_1 , не зважаючи на те, що договором поруки передбачене солідарне стягнення з боржника та поручителів. Стягнення з одного поручителя за договором поруки можливо лише за умови встановлення субсидіарної відповідальності поручителя, натомість з умов договору поруки субсидіарна відповідальність не передбачена. Також вказав, що поза увагою суду залишилась та обставина, що положення ст.543 ЦК України застосовуються у випадку складання декількох договорів поруки на забезпечення виконання одного й того самого зобов`язання. В даному ж випадку виникає солідарна відповідальність саме між боржником та поручителями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а тому стягнення за даним договором поруки має здійснюватись з усіх учасників договору. Аналогічна позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-745ц15. Також зазначив, що справу було розглянуто за відсутності відповідача, який не отримував судової повістки, а тому він був позбавлений права на подання доказів і заперечень, у тому числі згідно ч.1 ст.555 ЦК України. Також вказав, що суд не звернув уваги на те, що іншим рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від10.04.2018 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором в сумі 93692,95грн. І на виконання вказаного рішення за період з жовтня 2018р по лютий 2019р з ОСОБА_2 стягнуто 3141,90грн із загальної суми 105300,44грн. Вказане свідчить про те, що суд допустив подвійне стягнення суми заборгованості, що суперечить завданням цивільного судочинства.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

12 жовтня 2015 року між позивачем (кредитодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) був укладений кредитний договір №161/2015 (а.с.3-4).

Умови вказаного договору:

--- кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 80000грн на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (п.1.1.);

--- кредит надано строком на 36 місяців (п.2.1.);

--- плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 46,2 % річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.3.1.);

--- пунктом 5.1.3 Договору встановлений обов`язок позичальника вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до Графіка розрахунків4

--- наявний графік розрахунків як Додаток №1 до вказаного кредитного договору (а.с.5).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між кредитною спілкою (кредитор), з одного боку, поручителями ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , з другого боку, а також позичальником ОСОБА_2 , з третього боку укладено договір поруки №1/161/15-01 від 12 жовтня 2015 року, відповідно до якого поручителі зобов`язалися нести відповідальність перед кредитором у разі невиконання позичальником умов вказаного вище кредитного договору (а.с.6).

Згідно п.3.1. вказаного договору поруки строк дії договору становить 10 років.

За п.3.2. договір поруки є чинним з моменту його підписання сторонами.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого станом на 26.12.2017 року виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 89390,05грн, яка складається з 75544,08грн - заборгованість за основною сумою; 13845,97грн - за відсотками (а.с.7).

22 грудня 2017 року позивач направив відповідачу ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту в розмірі 75544,08грн (а.с.8).

Іншим рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 10.04.2018 року у справі № 654/519/18 (за позовом Херсонської обласної кредитної спілки «Єдність» до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення коштів) було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 93692,95грн. У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено, зокрема було відмовлено в позові до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який є відповідачем у цій справі (а.с.15-16).

Із вказаного іншого рішення від 10.04.2018 року у справі № 654/519/18 вбачається, що на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №161/2015 від 12 жовтня 2015 року між ХОКС "Єдність" з одного боку, та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з другого боку, укладено договір поруки № 1/161/15, за яким поручителі зобов`язались перед кредитором відповідати по зобов`язаннях, що витікають за кредитним договором №161/2015 від 12 жовтня 2015 року, укладеного між кредитором та позичальником у повному обсязі. Відповідачі ж ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договір поруки № 1/161/15 не підписували, на інші договори поруки позивач у позовній заяві не посилається (а.с.15-16; 34-35).

Також із вказаного іншого рішення від 10.04.2018 року у справі № 654/519/18 та постанови Апеляційного суду Херсонської області від 15.08.2018 року (взято із ЄДРСР) за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на вказане рішення, проти якої не заперечує жодна із сторін, вбачається таке.

В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12 жовтня 2015 року укладено два окремих договори поруки: №1/161/15 між ХОКС "Єдність" та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та договір поруки №1/161/15-01між ХОКС "Єдність" та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 . За умовами вказаних договорів поручителі поручилися перед кредитором боржника за виконання ним договірних зобов`язань.

12 жовтня 2015 року ОСОБА_2 на ім`я голови правління КС "Єдність" подана заява, згідно якої позичальник просив перерахувати суму наданого кредиту у розмірі 80000,00грн на належний йому картковий рахунок в банківській установі, з яких вирахувати відсотки авансом в розмірі 21568,45грн за 7 місяців.

Згідно розрахунку заборгованості вказана сума зарахована в погашення процентів за кредитом, а кредитні кошти у розмірі 58431,55грн за платіжним доручення №572 від 12 жовтня 2015 року перераховані кредитною спілкою на рахунок ОСОБА_2 , що також підтверджено довідкою ПАТ КБ "ПриватБанк" від 25.07.2018р. про зарахування коштів.

Наведені обставини спростовують посилання апелянта про те, що він сплатив проценти у розмірі 21568,45грн із наданих коштів в сумі 58431,55грн, а не з 80000,00грн.

В судовому засіданні судом апеляційної інстанції були оглянуті оригінали журналів надходження коштів через касу ХОКС "Єдність" за жовтень 2015 року, згідно яких відсутні дані про внесення позичальником або поручителем ОСОБА_5 коштів по сплаті процентів 12.10.2018р. через касу спілки.

Реалізуючи своє право на дострокове повернення кредиту, 13 грудня 2017 року ХОКС "Єдність" направила ОСОБА_2 та поручителям листи із вимогою про дострокове повернення кредиту.

Тобто, надсилаючи вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту разом із нарахованими процентами, кредитор в односторонньому порядку змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором і строк виконання зобов`язання за договором настав достроково.

За змістом направлених відповідачам листі строк виконання основного зобов`язання настав на тридцятий день з моменту одержання адресатом вимоги про дострокове повернення кредиту.

З урахуванням повідомлень про вручення поштового відправлення, право вимоги у позивача щодо повернення кредиту в повному обсязі настало з 17 січня 2018 року.

Наданий кредитною спілкою розрахунок заборгованості свідчить, що він проведений станом на 09 лютого 2018 року, проте самі розрахунки, у тому числі останнє нарахування процентів здійснено 12 жовтня 2017 року, тобто в межах строку дії кредитного договору.

Задовольняючи на підставі, зокрема, ст.ст.526, 1054, 533, 554 ЦК України позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законом не заборонено укладання кількох договорів поруки на виконання того самого зобов`язання, і поручителі в такому випадку не несуть солідарної відповідальності між собою, у зв`язку з чим не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті і до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, що встановлює обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1 і 2 ст.553 ЦК України).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Таким є правовий висновок, зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

За положеннями ст.554 ЦК України:

--- у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1);

--- поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2);

--- особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.3).

За положеннями ст.543 ЦК України:

--- у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1);

--- кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі (ч.2);

--- солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі (ч.3);

--- виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (ч.4).

За ч.4 ст.559 ЦК України, діючій на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, як зазначив суд першої інстанції, за змістом укладеного між сторонами договору поруки №161/15-01 від 12 жовтня 2015 року поручитель ОСОБА_1 та боржник ОСОБА_2 відповідають перед ХОКС "Єдність" як солідарні боржники, що є підставою для задоволення позову. При цьому з урахуванням встановленого сторонами строку дії договору поруки 10 років вважається, що позивач не втратив право звернутися з цим позовом до відповідача ОСОБА_1

При апеляційному розгляді справи було відмовлено в задоволенні клопотання сторони відповідача про виклик і допит свідків про обставини укладення договору поруки №1/161/15-01 від 12 жовтня 2015 року, оскільки відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Також було відмовлено у призначенні судової почеркознавчої експертизи на предмет дослідження справжності підпису відповідача в зазначеному договорі поруки з огляду на те, що відповідачем в порушення ст.83 ЦПК України не подано вказане клопотання разом з заявою про перегляд заочного рішення, а також при розгляді заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, предметом цього позову є стягнення кредитної заборгованості за договором поруки, який є дійсним, при цьому вимоги про визнання його недійсним позивачем не заявлялось. Однак, за наявності підстав, вказане не позбавляє відповідача в подальшому права звернення до суду з вказаною вимогою.

Також апеляційний суд вважає, що відсутні підстави відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України для закриття провадження у справі щодо вимог КС до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, оскільки підстави такого позову в цій справі (укладення договору поруки №1/161/15-01 від 12 жовтня 2015 року між кредитором ХОКС "Єдність" з одного боку, поручителями ОСОБА_3 і ОСОБА_1 з другого боку та позичальником ОСОБА_2 з третього боку) не тотожні підставам позову в тій іншій справі № 654/519/18 (укладення договору поруки №1/161/15 від 12.10.2015 року між ХОКС "Єдність" та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ).

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують. Зокрема, не приймаються до уваги посилання скаржника на те, що договір поруки він не підписував, оскільки за ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказаний договір недійсним не визнаний, а тому презюмується його дійсність. При цьому посилання на можливість доведення показами свідків того факту, що він не підписував договір поруки, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, не можуть бути взяті до уваги й посилання на можливість доведення даного факту призначенням почеркознавчої експертизи, оскільки призначення такої експертизи не вбачається можливим через те, що предметом позову у цій справі не є вимога про визнання договору поруки недійсним. Відповідач міг скористатися правом на подання зустрічного позову про визнання договору поруки недійсним, проте у цій справі, яку розглянуто у спрощеному позовному провадженні, відповідач, як вбачається з поштового повідомлення про вручення (а.с.26, 27), відмовився від отримання судової повістки. Однак це жодним чином не позбавляє відповідача, за наявності підстав, в подальшому скористатись таким правом. Також підлягають відхиленню й посилання скаржника на помилковість стягнення солідарно кредитної заборгованості лише з одного ОСОБА_1 і нестягнення її з усіх учасників договору поруки, оскільки за встановленими судом обставинами (укладено два договори поруки з відповідними учасниками), оскільки, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, за умови укладення кількох договорів поруки на виконання того самого зобов`язання, поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою. В такому випадку кредитор вправі на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, але поручитель, що виконав зобов`язання, не вправі пред`явити вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. Саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі №6-745ц15, на яку також і посилається скаржник. Отже, за положеннями ст.ст.543 і 554 ЦК України у цій справі кредитор ("Єдність") має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх солідарних боржників (боржник і поручителі) разом, так і від будь-кого з них окремо, тобто вправі пред`явити позов окремо до боржника ОСОБА_1 Також слід залишити поза увагою посилання на розгляд справи відсутності відповідача, який був позбавлений права на подання доказів і заперечень, у тому числі згідно ч.1 ст.555 ЦК України, оскільки, як вже зазначалось, відповідач відмовився від отримання судової повістки. Крім того, не приймаються до уваги й посилання на наявність іншого рішення суду, яким стягнуто кредитну заборгованість за цим кредитним договором в сумі 93692,95грнсолідарно з позичальника та інших поручителів за іншим договором поруки, а також на часткове виконання (на суму 3141,90грн) того рішення, що підтверджується долученими до апеляційної скарги постановою про відкриття виконавчого провадження від 01.10.2018р, постановою від 18.10.2018р про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію… боржника ОСОБА_2 та довідкою про доходи боржника ОСОБА_2 про утримання за виконавчим листом станом по лютий 2019 року 3141,90грн. При цьому апеляційний суд враховує право кредитора на свій розсуд пред`явити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі чи частково, а також те, що за рішенням у цій справі з поручителя ОСОБА_1 стягнуто суму (89390,05грн), яка є меншою (на 4302,90грн) ніж та, яку стягнуто за іншим рішенням (93692,95грн).

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Коваленко Вікторії Вікторівни , діючої в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 04 лютого 2019 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку, встановленому п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 23 травня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська