ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/637/19 Справа № 179/786/16-ц Головуючий у першій інстанції: Ковальчук Т.А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2019 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Вітько Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 30.09.2000 року і проживала з ним однією сім"єю до травня 2016 року. В її власності перебуває дві земельні ділянки площею 5,44 га та 2 га; відповідач також має земельну ділянку площею 5,44 га. В 2015 році на її земельній ділянці та земельній ділянці чоловіка був посіяний соняшник, який восени 2015 року був зібраний; частина зібраного соняшнику була продана, залишок вагою 8 тон зберігався в ангарі. Після припинення шлюбних відносин відповідач без її, позивачки, згоди, самостійно, реалізував 8 тон соняшнику за 40000,00 грн. Тому, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 20000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 20000,00 грн.; судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 30 вересня 2000 року Олександрівською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що зроблено запис за №02, прізвище дружини після одруження - ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , виданого Олександрівською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області (а.с.4).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 , зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №46, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину НОМЕР_10 від 07.11.2005 року належить земельна ділянка площею 2 га на території Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 (а.с.5).

Також, згідно з Державним актом на право приватної власності на землю, серії НОМЕР_4 , зареєстрованим в Кинзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД№ 3272 , ОСОБА_2 на підставі рішення 18 сесії ХХІІІ скликання Олександрівської сільської Ради народних депутатів № 2 від 17 листопада 200 року, передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,44 га в межах згідно з планом, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 (а.с.6).

ОСОБА_1 на підставі рішення 18 сесії ХХІІІ скликання Олександрівської сільської Ради народних депутатів № 2 від 17.10.2000 року, передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,440 га в межах згідно з планом, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6 , зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за МД № 3271 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3 (а.с.98).

15 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Магдалинівського ВП із заявою, в якій вказала про те, що ОСОБА_1 самовільно продав насіння соняшника.

Згідно з висновком старшого інспектора Магдалинівського ВП, начальника сектору Магдалинівського ВП, затвердженого Начальником Магдалинівського ВП Новомосковського ВП ГУНП від 20.06.2016 року, в діях ОСОБА_1 не встановлено ознак складу злочину, що підтверджується матеріалами ЖЄО №1461 від 15.06.2016 року.

В ході перевірки по даному факту ОСОБА_1 надав особисті пояснення, що 05.06.2016 року продав насіння соняшника вагою близько 5 т. за 40000,0 грн.; пояснення підписані особисто ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 58 СК України якщо річ, що належить одному з подружжя, плодоносить, дає приплід або дохід (дивіденди), він є власником цих плодів, приплоду або доходу (дивідендів).

Майновий статус плодів та доходів може бути змінений за домовленістю між подружжям.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

При розгляді даної справи апеляційним судом встановлено, що, під час перебування сторін у шлюбі та спільного проживання, сторони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, розмір врожаю (у тоннах, тощо), що був отриманий від оброблення земельних ділянок кожного з подружжя, окремо не визначався, поділу коштів від продажу врожаю не відбувалось; врожай соняшника за 2015 рік, який було отримано з земельних ділянок позивачки та відповідача, зберігався разом, без поділу врожаю в натурі та без визначення розміру врожаю кожного із подружжя, що визнається сторонами та свідчить про існування домовленості подружжя щодо перебування врожаю соняшника за 2015 рік у їхній спільній сумісній власності.

Доводи позивачки про те, що сторони проживали однією сім"єю до травня 2016 року відповідачем, згідно письмових пояснень та змісту апеляційної скарги, не оспорюються.

Між сторонами існує спір з приводу поділу спільного майна подружжя.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; приймаючи до уваги, зокрема, зміст наведених вище пояснень відповідача, що були надані ним у відділі поліції; встановивши, що продаж частини врожаю соняшника за 2015 рік (зібраного під час перебування сторін у шлюбі та у період спільного проживання) було здійснено відповідачем 05.06.2016 року (після припинення сімейних відносин з позивачкою) без погодження з позивачкою за 40000,0 грн., що не оспорюється відповідачем; встановивши, що відповідачем не доведено витрачання вказаних коштів на погашення боргів сім"ї, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки 20000,0 грн., відповідно до змісту позовних вимог, що складає 1/2 частину вартості проданого відповідачем врожаю насіння соняшника за 2015 рік.

Суду не надано будь-яких доказів на підтвердження факту витрачання відповідачем коштів, що отримані від продажу врожаю соняшника за 2015 рік, на погашення боргів сім"ї з позивачкою; не конкретизовано розмір таких витрат. Клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено.

Доводи апелянта про те, що позивачка залишила собі у повному обсязі кошти від продажу врожаю 2016 року - не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки у даній справі не заявлені позовні вимоги щодо поділу вказаного майна.

Задовольняючи даний позов з підстав спричинення позивачу матеріальної шкоди відповідачем, місцевий суд безпідставно не взяв до уваги, що склад деліктних правовідносин не встановлений, спірні правовідносини за своєю правовою природою є сімейними, що відповідає змісту позову. Враховуючи викладене, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову саме з наведених вище апеляційним судом правових підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Враховуючи, що позов ОСОБА_2 задоволено, з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судові витати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 551,20 грн.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_9 ) грошові кошти в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп. та судові витрати в сумі 551 (п`ятсот п`ятдесят одна) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді