Провадження № 2/752/2044/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.04.2019 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Державного підприємства «Наш дім» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з травня 2015 р. по жовтень 2016 р. в розмірі 35479,18 гривень, з врахуванням заборгованості, яка існувала на 01.05.2015 р., інфляційні нарахування в розмірі 5226,65 гривень, 3% річних в розмірі 13,04 гривень, а також стягнення судових витрат у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ДП «Наш дім» є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_3 і здійснювало утримання зазначеного будинку.

Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 36875 серії Б від 06.05.1988 р ОСОБА_5 було надано з сім`єю в складі п`ятьох осіб квартиру АДРЕСА_3 , а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Позивач посилається на те, що станом на момент звернення до суду у ДП «Наш дім» відсутня інформація про кількість зареєстрованих в зазначеній квартирі осіб.

В обґрунтування позову, посилаючись на положення ст.68 ЖК України, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правила користування жилими приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, позивач зазначає, що відповідачі, як наймачі квартири та споживачі комунальних послуг, належним чином не виконали свої зобов`язання по оплаті за спожиті комунальні послуги, внаслідок чого у них виникла заборгованість станом на 01.05.2015 р. в розмірі 35221,54 гривні, за період з травня 2015 р. по жовтень 2016 р. в сумі 128,52 гривні, яку він просить стягнути в судовому порядку.

Крім того, з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно 3% річних від суми заборгованості за весь період прострочення виконання зобов`язань і інфляційні втрати.

Відповідачі подали відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість, недоведеність розміру заборгованості стном на 01.05.2015 р., відсутність обґрунтування даної суми заборгованості, за які послуги вона виникла, відсутність посилання на тарифи, які були застосовані при здійсненні нарахування. Також відповідачі просять суд застосувати положення ст.267 ЦК України в зв`язку з пропуском позивачем строків звернення до суду за даним позовом про стягнення заборгованості, яка існувала станом на 01.05.2015 р., та відсутність заборгованості за період з травня 2015 р. по жовтень 2016 р.

Розгляд справи відбувається за правилами спрощеного провадження без участі сторін, оскільки останні з заявами про розгляд справи в порядку загального позовного провадження або за участю сторін до суду не звертались.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду ДП «Наш дім» посилається на те, що підприємству було балансоутримувачем будинку 130 по пр-ту Червонозоряному в м.Києві та здійснювало утримання зазначеного буинку.

Будь-які докази на підтвердження зазначених обставин, а також того, що ДП «Наш дім» у спірний період, а саме по жовтень 2016 р. надавало послуги з утримання будинку та прибудинкової території, позивачем не надано.

Відповідно до ордеру на житлове приміщення № 36875 серії Б від 06.05.1988 р ОСОБА_5 було надано з сім`єю в складі п`ятьох осіб квартиру АДРЕСА_3 , а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

Інформація про осіб, зареєстрованих в кв. АДРЕСА_3 на момент звернення до суду матеріали справи не містять, а також не містять інформацію про форму власності даної квартири.

Відповідно до ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги

Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Звертаючись до суду позивач просить стягнути суму заборгованості за послуги з утримання будинку і прибудинкової території солідарно з усіх відповідачів, однак не обґрунтовує наявність у відповідачів солідарного обов`язку з огляду на те, що доказів про форму власності квартири не надано.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п.17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року, власники квартир багатоквартирних будинків зобов`язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найом житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ст.ст. 7,13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (центральне постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримування, укладення договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Статтями 20, 21 Закону визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язки виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

При зверненні до суду позивач просить стягнути заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в розмірі 35221,54 гривні, яка інсувала станом на 01.05.2015 р., та за період з травня 2015 р. по жовтень 2016 р. в розмірі 128,52 гривні, посилаючись на те, що зазначені послуги надавались саме Державним підприємством.

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених обставин.

Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував право вимог до відповідачів за надані житлово-комунаьні послуги.

Крім того, як вбачається з наданого суду розрахунку заборгованості відповідачам нараховано до сплати за утримання будинку та прибудинкової території за період з травня по жовтень сума 1288,20 гривень. Згідно наданих позивачем відомостей саме така сума була внесена відповідачами в рахунок оплати послуг, а отже позивач належним чином не обґрунтовує за який період виникла заборгованість в сумі 128,82 гривні.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України..

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В силу положень ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачі заявили про застосування судом наслідків пропуску позивачем строків звернення до суду з даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до суду 05.07.2018 р.

Відповідно до заявлених вимог ДП «Наш дім» просить суд стягнути з відповідачів заборгованість, яка існувала станом на 01.05.2015 р.

Однак, позивачем при зверненні до суду не наведено жодних підстав, які б обгрунтовували поважність пропуску строку, встановленого ст.257 ЦК України, для звернення до суду з даними вимоги та не заявлено про їх поновлення.

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, суд не вбачає підстав для задоволеня позову, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості за період до 01.07.2015 р., а за період з 01.07.2015 р. по жовтень 2016 р. позивач не довів належними доказами наявність такої заборгованості у відповідачів.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273-279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Державного підприємства «Наш дім» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя