Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2019 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

за участю

позивача ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2 М. ОСОБА_3 .

Васильківської Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом.

Позивач посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 .

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2017 року за позивачем в порядку спадкування за законом визнано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав її померлому батьку.

З метою прийняття спадщини на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 позивач звернулася до Магдалинівської державної нотаріальної контори та отримала усну відмову у отриманні свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю жодних правовстановлюючих документів.

З метою отримання правовстановлюючих документів, позивач звернулася до Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, проте жодної відповіді не отримала.

З листа, отриманого з Магдалинівсьлкої районної державної адміністрації від 31.05.2018 року вбачається, що в користуванні батька позивача ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 була земельна ділянка розміром 0,60 га, а після його смерті з 1996 року вищевказана земельна ділянка передана в користування ОСОБА_5 , а з 2008 року по сьогоднішній день земельна ділянка складає 0,20 га (згідно поданої заяви ОСОБА_5 була вилучена та є власністю Новопетрівської сільської ради). Хоча вона не була її власником, документів про право на спадщину не отримувала.

20 грудня 2018 року позивач подала письмову заяву щодо надання дозволу на складання проекту відведення земельної для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку. Проте сільською радою проігнорована заява, ані відмови, ані іншої відповіді не отримувала, а лист Магдалинівської районної державної адміністрації містить інформацію про те, що 26 грудня 2017 року було винесено рішення сесії Новопетрівської сільської ради № 401-29/VІІ та відправлене поштою.

Оскільки позивач є єдиною спадкоємицею за законом померлого батька ОСОБА_4 , у зв`язку із чим звертається до суду та прохає визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,60 га, для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та представники позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохали розглянути справу без їхньої участі. Раніше в судовому засіданні представник відповідача заперечила проти позовних вимог, зазначивши, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 не приватизована та перебуває у власності сільської ради, раніше земельна ділянка площею 0,60 га за цією адресою передавалася в користування ОСОБА_4 , однак була вилучена її частина, у зв`язку із чим на даний час її площа становить близько 0,20 га.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2017 року за позивачем в порядку спадкування за законом визнано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належав її померлому батьку ОСОБА_4 (а. с .6).

Вирішуючи питання щодо наявності достатніх правових підстав для визнання права приватної власності за позивачем на спірну земельну ділянку суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК).Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи предмет спору в даній справі та заявлені межі позовних вимог, суд розглядає справу в межах наявності та достатності підстав для визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, оцінка правомірності рішення про відмову у наданні дозволу на складання проекту із землеустрою в порядку цивільного судочинства судом не здійснюється.

Частинами 1, 4, 5 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) визначено, що Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Статтями 15, 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Порядок набуття права власності на земельну ділянку регламентується зокрема, Конституцією України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України та іншими нормативними та підзаконними актами.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначається підстави для набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. (ч.ч. 4,5 ст. 116).

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

20 грудня 2017 року звернулася до Новопетрівської сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

Рішенням Новопетрівської сільської ради від 26 грудня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на складання проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки не надано правовстановлюючих документів щодо успадкування нерухомого майна ОСОБА_4 (а. с. 101).

Виходячи зі змісту позовних вимог та матеріалів справи, позивач звертається до суду із вимогами про визнання права власності на земельну ділянку, у зв`язку із відмовою органу місцевого самоврядування у наданні дозволу на складання проекту із землеустрою.

У відповідності до ст. ст. 177, 181 ЦК України, об`єктами цивільних прав є зокрема нерухомі речі до яких належать земельні ділянки.

Згідно із статтею 79-1 ЗК України, земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Статтею 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи з матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що позивачем не наведено обставин і доказів, які б свідчили про порушення її матеріального права відповідачем у справі. Доказів, що батьку позивача належала на праві власності земельна ділянка за місцем розташування успадкованого житлового будинку та доказів того, що це право власності не визнається іншими особами суду не надано. Крім того, позивач оспорює обставину щодо відмови органу місцевого самоврядування у наданні їй дозволу на складання проекту землеустрою та незгодою із площею земельної ділянки розташованої за місцем знаходження успадкованого житлового будинку, у зв`язку із чим право вимоги щодо визнання права власності заявлено необґрунтовано, оскільки спадкодавцем вказане право не набуто в порядку визначеному законодавством. Таким чином суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10-13, 81, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 125, 158 ЗК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25 квітня 2019 року.

Суддя Т.А.Ковальчук