Справа № 743/503/19
Провадження № 2/743/143/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Марченко А.В.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки,справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про надання дозволу її неповнолітній доньці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасовий виїзд за межі України без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 , з дня набрання законної сили рішенням суду до одного року до Єгипту, Туреччини, Італії, Іспанії, Германії, Ізраїлю, Республіки Білорусь, Республіки Молдова, Польщі, Угорщини, Російської Федерації, Румунії, Словацької Республіки, зокрема країн Шенгенської угоди, з метою оздоровлення та відпочинку, а також дозволити позивачеві або її офіційному представнику, без згоди відповідача, оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу дитини за межі України.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що в період шлюбних відносин між сторонами у них народилася донька - ОСОБА_3 , у свідоцтві про народження якої батьком зазначено відповідача.

Після розірвання шлюбу донька проживає і перебуває на утриманні позивача.

З часу припинення сімейних відносин, відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком доньки не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання не надає.

Позивач має бажання та можливість організовувати тимчасові виїзди дитини за межі України, однак відповідач, всупереч інтересам дитини, відмовляє в наданні офіційної згоди на її виїзд або необґрунтовано зволікає з наданням такого дозволу.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, в порядку визначеному п.2 ч.7, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України.

Представник Служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради, в судове засідання не з`явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що в період спільного проживання у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у свідоцтві про народження якої батьком зазначено відповідача.

Як пояснила в судовому засіданні позивач, вона має бажання та можливість організовувати тимчасові виїзди доньки за межі України, з метою оздоровлення та відпочинку.

На думку позивача, виїзд доньки за кордон, буде мати позитивний вплив на її фізичний та духовний розвиток. Відповідач ухиляється без поважних причин від надання дозволу на виїзд.

В той же час, відсутність офіційної згоди батька на виїзд доньки, суперечить правам та законним інтересам неповнолітньої.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26.06.2017 року у справі №743/749/17, та заочним рішенням від 14.11.2017 року у справі №743/1405/17 ОСОБА_1 надавався дозвіл на виїзд дитини без згоди батька і неповнолітня дитина проводила відпочинок за межами України.

З пояснень позивача вбачається, що спору про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 в Україні, не існує, а питання про неналежне виконання матір`ю своїх обов`язків, перед компетентними органами не ставилось.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у наданні дозволу на виїзд дитини за межі України, обумовлена виключно особистими відносинами, які виникли між сторонами.

Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною 3 ст.313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п.4 ч.1, 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Згода другого з батьків не вимагається в разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У відповідності до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров`я. Вимоги статті 10 Конвенції про права дитини, передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про надання дозволу на виїзд дитини за межі України, без згоди і супроводу батька, є обґрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 76, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 , з дня набрання рішенням чинності, на один рік, до Єгипту, Туреччини, Італії, Іспанії, Германії, Ізраїлю, Республіки Білорусь, Республіки Молдова, Польщі, Угорщини, Російської Федерації, Румунії, Словацької Республіки, зокрема країн Шенгенської угоди, з метою оздоровлення та відпочинку.

Дозволити ОСОБА_1 або її офіційному представникові, без згоди батька ОСОБА_2 оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до Єгипту, Туреччини, Італії, Іспанії, Германії, Ізраїлю, Республіки Білорусь, Республіки Молдова, Польщі, Угорщини, Російської Федерації, Румунії, Словацької Республіки, зокрема країн Шенгенської угоди.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляція на рішення може бути подана до Чернігівського апеляційного суду, через Ріпкинський районний суд, протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Є.А. Жовток