Номер провадження: 22-ц/813/3426/19
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Ющак А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення заборгованості,

встановив:

19 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Виробничо-комерційної фірми «Юна-Сервіс» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ ВКФ «Юна-Сервіс»), про стягнення заборгованості.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року відкрито провадження за вищевказаним позовом.

Разом із позовною заявою позивач до канцелярії суду надала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на майно, що належить на підставі права власності ВКФ «Юна-Сервіс» ТОВ, а саме нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна 24583210 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно) у межах суми, що є предметом позову, а саме 190 000 грн.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначила, що між нею - ОСОБА_2 та відповідачем - ТОВ ВКФ «Юна-Сервіс» 04.07.2018 року було укладено договір про надання безвідсоткової позики. В порушення умов Договору, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, а саме не повернув взяту в позику грошову суму у розмірі та в строк, встановлені Договором про надання безвідсоткової позики від 04.07.2018 року.

З цих підстав, 08.10.2018 року відповідачу було вручено вимогу про виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до Договору про надання безвідсоткової позики від 04.07.2018 р., а саме повернення позики у розмірі 190000 грн., так як строк користування позикою сплив 01.10.2018 року.

Однак, на даний час вимога позивача залишається не виконаною. Позивач також зазначила, що після пред`явлення вимоги відповідач уникає будь-яких контактів, на зв`язок не виходить, на телефонні дзвінки не відповідає.

Позивачу стало відомо про наявність у відповідача у власності нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна 24583210). Вищевказаний об`єкт нерухомості, що належить на праві власності ТОВ ВКФ «Юна-Сервіс» згідно інформації, отриманої з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач намагається реалізувати шляхом його продажу. Даний факт підтверджується розміщенням оголошення про продаж вищевказаного майна.

Позивач вважає, що дані обставини вказують на те, що відповідач свідомо вчиняє дії, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Тому вважає, що даний захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2018 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено.

Накладено арешт на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна 24583210 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно) яке належить на праві приватної власності «Юна-Сервіс» виробничо-комерційна фірма у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю ().

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 ставить питання щодо скасування ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2018 року про забезпечення позовуіз постановленням нової - про відмову у забезпеченні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала порушує її права, оскільки вона являється первісним кредитором ТОВ ВКФ «Юна-Сервіс» по відношенню до ОСОБА_2

12 квітня 2019 року від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, де позивач зазначила, що подана апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки підстави для скасування ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 21 листопада 2018 року про забезпечення позову відсутні.

Також ОСОБА_2 зазначила, що 12.03.2019 року Малиновським районним судом м. Одеси було винесено рішення по справі про задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим вона також являється кредитором відповідача - ТОВ ВКФ «Юна-Сервіс» (а.с.70-71).

Крім того, 14.05.2019 року від заявника апеляційної скарги - ФОП ОСОБА_1 надійшла заява щодо розгляду справи за її відсутності, в якій вона просить її апеляційну скаргу задовольнити і розгляд справи провести без її участі. Також в заяві ФОП ОСОБА_1 вказала про незаконне незастосування судом зустрічного забезпечення і про неспівмірність застосованого заходу забезпечення позову позовним вимогам (а.с.86).

Разом з тим, до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 15.05.2019 року, на 16.00 год. учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с. 76-83).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. З цих підстав колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності її учасників, неявка яких до суду визнана судом неповажною.

При цьому колегія суддів також виходить із того, що у своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінки компетентних органів влади.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, аналіз викладених вище обставин в їх сукупності дає підстави стверджувати про неналежне здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, за виключенням заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 , у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності її учасників, повідомлених належним чином.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст.ст. 268, 382 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 15.05.2019 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову визначені накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

За положеннями частини другої цієї статті суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовним вимогам, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язковість виконання судових рішень задекларована статтею 1291 Конституції України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, що 04.07.2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання безвідсоткової позики.

В порушення умов Договору, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, а саме не повернув взяту в позику грошову суму у розмірі та в строк, встановлені Договором про надання безвідсоткової позики від 04.07.2018 року.

При цьому відповідачем залишаються не виконаними умови договору про надання безвідсоткової позики в частині повернення грошових коштів у розмірі 190 000 грн.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами та стосуватися предмету позову.

Відповідно до інформації наданої позивачем з посиланням на витяг з повідомлення про продаж вбачається, що вартість нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна 24583210) становить 15000 доларів США, що станом на момент подання позову приблизно становить 420 000 грн.

Саме з урахуванням даних обставин, суд прийшов до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову в частині накладення арешту на вищевказаний будинок може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Щодо неспівмірності позовних вимог застосованому заходу забезпечення позову, про що йдеться в заяві ОСОБА_1 , то колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів існування іншого майна у відповідача ТОВ ВКФ «Юна-Сервіс», на яке можливо накласти арешт, а тому в даному випадку застосований засіб забезпечення позову є єдиним можливим способом забезпечення пред`явленого позову.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу на те, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.

Колегія суддів також зазначає, що 12.03.2019 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені в повному обсязі, про що зазначено у відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу (а.с.70-71).

Стосовно незастосування судом зустрічного забезпечення, то колегія суддів зазначає, що підстав для його обов`язкового застосування, які викладені в ч.3 ст. 154 ЦПК України, матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції правомірно не застосував зустрічного забезпечення, враховуючи також те, що це є правом суду, а не обов`язком.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2018 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання цього судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра