Справа № 490/5486/18 Суддя першої інстанції Подзігун Г.В.
Провадження № 22-ц/812/866/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Крамаренко Т.В., Самчишиної Н.В.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

її представника ОСОБА_2 ,

представника відповідача Сорочана Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2019 року, постановлену під головуванням судді Подзігун Г.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, о 17 год. 27 хв., повний текст якої складений 03 квітня 2019 року, про закриття провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в частині позовних вимог,

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з пізніше уточненим позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, ОСОБА_4 , у розмірі 12 805 грн. 49 коп., які складаються з коштів витрачених нею на лікування сина в стоматологічній клініці, за навчання дитини на курсах англійською мови в розмірі 2 100 грн., на учбове приладдя, одяг та взуття для дитини.

Доводи позовної заяви обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 лютого 2015 року було задоволено її позов до ОСОБА_3 та стягнуто з останнього на її користь аліменти на сина.

Відповідач аліменти сплачує нерегулярно, а тому вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення з нього додаткових витрат по утриманню дитини.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2019 року провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат, понесених нею на навчання дитини на курсах англійської мови у центрі «Лардан» у розмірі 2 100 грн., закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що існує судове рішення у справі № 490/11160/16-ц, яке набрало законної сили, ухвалене з приводу стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених нею на навчання дитини на курсах англійської мови у центрі «Лардан» у розмірі 2 100 грн., тобто з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила ухвалу суду скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для розгляду по суті її позовних вимог.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, ОСОБА_1 вказувала, що в мотивувальній частині рішення від 04 квітня 2017 року у цивільній справі № 490/11160/16-ц суд задовольнив її вимоги частково, стягнувши з відповідача 359 грн. 55 коп., тобто половину витрачених коштів. В решті вимог суд відмовив, проте в мотивувальній частині не обґрунтував свою відмову саме в стягненні витрат на курси англійської мови. За такого вона вважає, що суд не вирішив її позовних вимог в цій частині.

Відповідач правом надати відзив на апеляційну скаргу у порядку передбаченому ст. 360 ЦПК України не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі.

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що її позовні вимоги полягають, у тому числі, у стягненні додаткових витрат з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в частині стягнення витрат, понесених нею на навчання дитини на курсах англійської мови у розмірі 2 100 грн. На підтвердження вказаних витрат до позовної заяви ОСОБА_1 було надано довідку про відвідування ОСОБА_6 вищевказаних курсів в період з 01 вересня 2014 року по 31 травня 2015 року та оригінали чеків про сплату таких послуг від 26 листопада 2014 року, 14 грудня 2014 року, 26 січня 2015 року, 15 лютого 2015 року, 10 березня 2015 року, 09 квітня 2015 року та 15 травня 2015 року.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи № 490/11160/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_5 , позивач, звернувшись 21 листопада 2016 року із вказаним позовом до відповідача просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 5 398 грн. 78 коп., які складалися з наступних витрат: 719 грн. 11 коп. - витрати на лікування; 7 353 грн. 00 коп. - витрати на придбання взуття та одягу; 619 грн. 45 коп. - витрати на канцелярське приладдя для навчання у школі; 2 100 грн. 00 коп. - витрати на курси навчання англійської мови у центрі «Лардан». При цьому на підтвердження позовних вимог, позивачем було надано копії раніше зазначених чеків та довідки.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2017 року вищевказаний позов було задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача понесені нею додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_8 у розмірі 359 грн. 55 коп. та судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн.00 коп. В задоволенні інших вимог було відмовлено.

Вказане рішення сторонами не оскаржувалось, а тому набрало законної сили та є чинним.

Отже, наведене свідчить, що і підстава, і предмет позову у цих справах є тотожними, а відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених нею на навчання дитини на курсах англійської мови у центрі «Лардан» у сумі 2 100 грн., які вже були предметом розгляду місцевого суду в іншій справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 квітня 2017 року вимоги про стягнення з відповідача витрат на курси англійської мови не вирішувалися не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається зі змісту зазначеного рішення ця позовна вимога розглядалася судом разом з іншими вимогами про стягнення додаткових витрат. За результатами розгляду справи задоволено частково вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на лікування дитини, в задоволенні інших вимог, в т.ч. й стягненні витрат на курси англійської мови у розмірі 2 100 грн. відмовлено.

Скаржник в даному випадку дає оцінку зазначеному рішенню на свій розсуд та вважає, що вказане рішення не містить в повній мірі обґрунтувань щодо її позовних вимог. Між тим, відповідно до ч. 1 ст. 221 ЦПК України (в редакції чинній на день ухвалення рішення) якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, приватного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту. Скаржник цим правом не скористався. Крім того, не оскаржив зазначене рішення до суду апеляційної інстанції, що також є правом позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.В. Крамаренко

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.