Провадження 2/756/2280/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Мозговому В.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Києві питання про закриття провадження у справі за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, Прокуратури Київської області, Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 діючи в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовами до Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, Прокуратури Київської області, ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві про звільнення майна з-під арешту, а саме з належній кожній з них по 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовів позивачки посилаються на те, що указана квартира належить на праві власності в рівних частках ОСОБА_2 її дочці ОСОБА_1 , а також її сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У травні 2016 року позивачкам стало відомо, що на квартиру АДРЕСА_1 постановою старшого слідчого прокуратури Київської області від 19.11.2001 року з метою забезпечення цивільних позовів потерпілих та можливої конфіскації майна обвинувачених у кримінальній справі накладено арешт.

В подальшому вони з`ясували, що вироком Апеляційного суду Київської області від 30.07.2004 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засуджено до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а 20.10.2016 року указана особа померла.

Крім того, постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 14.04.2010 року відкрито виконавче провадження № 18852961 щодо примусового виконання виконавчого листа № 1-2, виданого Апеляційним судом м. Києва про конфіскацію всього особистого майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності.

Оскільки її син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був засуджений вироком Апеляційного суду міста Києва від 30.07.2004 року, є різними особами, тобто арешт на квартиру АДРЕСА_1 був накладений слідчим помилково, позивачки просять суд звільни указану квартиру з-під арешту.

Ухвалою суду від 13.11.2018 року позов ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах, та її позов інтересах ОСОБА_1 об`єднані в одне провадження.

У судовому засіданні поставлено на обговорення зазначене у відзиві Прокуратури Київської області клопотання про закриття провадження у справі.

Представник прокуратури клопотання підтримала, просила провадження у справі закрити, посилаючись на те, що порушена позивачками вимога підлягає вирішенню в порядку кримінального судочинства.

У судовому засіданні ОСОБА_2 проти закриття провадження у справі заперечувала, посилаючись на лист секретаря судової палати Київського апеляційного суду від 20.03.2019 року, яким роз`яснено їй право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 , представники ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві у судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.01.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї: ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (в рівних частках).

За інформацією з довідки МВС станом на 05.05.2017 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має.

Разом з цим постановою старшого слідчого Прокуратури Київської області від 19.11.2001 року в межах кримінальної справи по обвинуваченню ОСОБА_1 та інших накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт постановою Прокуратури Київської області від 19.11.2001 року.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 30.07.2001 року визнано винним у вчинення злочинів, передбачених за п. «а», «г», «ж», «з», «і» ст. 93 КК України 1960 року, 357, ч. 3, 358 ч. 1, 358 ч. 3 КК України 2001 року, ст. 142 ч. 2, 140 ч. 2, 70, 71 КК України 1960 року та призначено йому остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна, що перебуває у його власності.

Як вбачається зі змісту листа Деснянського районного суду міста Києва від 29.11.2018 року в провадженні цього суду перебувають заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Київської області від 30.07.2001 року, в том числі і в інтересах ОСОБА_1

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У ч. 1 ст. 3 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст. 19 ЦПК України, відповідно до ч. 1 якої суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Таким чином, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, як суб`єкт цивільних, земельних, сімейних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

При цьому судом враховується, що арешт на спірну квартиру накладено за дії КПК України 1960 року.

Порядок накладання арешту на майно та скасування арешту було урегульовано у статтях 126, 234 КПК України 1960 року.

Після набрання чинності КПК України 2012 року, на час звернення до суду з цивільним позовом позивачки мали право захистити свої права відповідно до норм КПК України, у порядку кримінального судочинства.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України 2012 року процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Оскільки кримінальна справа, у якій слідчим винесено постанову про накладення арешту на спірну квартиру перебуває в провадженні Деснянського районного суду міста Києва, яким розглядаються заяви про перегляд вироку за нововиявленними обставинами, то вирішення питання щодо зняття арешту чи оскарження дій слідчого у кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України від 2012 року.

Згідно зі ст. 174 КПК України 2012 року інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Зазначені вимоги співпадають з положеннями ч. 4 ст. 21 КПК України (згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України) та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 року.

Враховуючи, що під час розгляду справи установлено, що арешт на спірну квартиру, співвласниками якої є позивачки накладений в межах кримінального провадження, участі в якому вони не брали, на час розгляду справи вирок переглядається Деснянським районним судом міста Києва за нововиявленими обставинами, суд дійшов висновку про те, що порушені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вимоги не підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 255, 260, 261 та 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Провадження у справі за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві, Прокуратури Київської області, Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві про звільнення майна з-під арешту - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Оболонський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя