1Справа № 335/9757/18 2/335/298/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Геєць Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Ровенської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Акціонерне товариство «ОСОБА_3 та Кредит», ОСОБА_4, про стягнення заборгованості теплової енергії в гарячій воді, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості теплової енергії в гарячій воді, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.10.2002 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № 764 про постачання теплової енергії в гарячій воді на викуплене приміщення за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченко, буд. 25, 26, що належить ФОП ОСОБА_2

На виконання умов договору теплопостачальна організація відступила споживачу теплову енергію у наступних періодах: жовтень 2014 року квітень 2015 року; жовтень 2015 року квітень 20016 року, жовтень 2016 року 29 грудня 2016 року.

Після припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_2 з 29.12.2016 року позивач продовжив здійснювати постачання теплової енергії на обєкт теплопостачання.

Відповідач протягом тривалого часу не виконував свої обовязки щодо сплати спожитої теплової енергії, у звязку з чим утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію у період з жовтня 2014 по березень 2017 року у розмірі 1989,90 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, а також витрати по оплаті судового збору у сумі 1762,00 грн., 3 % річних у розмірі 101,99 грн., інфляційні витрати у розмірі 586,61 грн. та пеню за несвоєчасне виконання зобовязання у розмірі 79,97 грн.

Ухвалою судді від 05.09.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 21.02.2019 року залучено до участі у даній справі Акціонерне товариство «ОСОБА_3 та Кредит» та ОСОБА_4, як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала. Відповідно до змісту її відзиву на позовну заяву, зазначила, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2014 року, право власності на нежиле приміщення 25, загальною площею 64,5 кв.м., розташоване з адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, 8, яке належить ОСОБА_5, визнано за АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит». 05.12.2017 року відповідно до договору купівлі-продажу зазначене нежиле приміщення 25, загальною площею 64,5 кв.м., розташоване з адресою: м. Запоріжжя, бульвар Шевченка,8 належить по 1/3 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Крім того, зазначила, що приміщення № 26 по бульвару Шевченка, 8 в м. Запоріжжі, ніколи не було у власності ОСОБА_5, право власності на зазначене приміщення з 12.02.2007 року по теперішній час зареєстроване за ОСОБА_4 Таким чином, проміжок часу відповідно до якого на думку позивача утворилась заборгованість за теплову енергію у гарячій воді, повністю співпадає з моментом припинення права власності на приміщення № 25 по бульвару Шевченка,8 в м. Запоріжжі, що виключає можливість спричинення збитків ОСОБА_5 Також зазначила, що крім договору, який дає можливість користуватися даною послугою, жодних доказів на підтвердження того, що відбувалося користування тепловою енергією у гарячій воді, спосіб її обліку та відповідно належний розрахунок на підтвердження позовних вимог позивачем не надано, що додатково підтверджує ті обставини, що не з вини відповідача виникла заборгованість. На підставі викладеного, просила у задоволенні позову ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2 відмовити, через неналежність відповідача до того періоду часу за який на думку позивача утворилася заборгованість та недоведеності утворення заборгованості з боку ОСОБА_2

Представник ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач та її представник в судове засідання не зявилися, представником відповідача подана заява про розгляд справи за його відсутності.

Треті особи та їх представники у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності ОСОБА_1 є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності ОСОБА_1 та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу ОСОБА_1.

Предметом діяльності ОСОБА_1 є виробництво теплової енергії, її транспортування. постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут.

Правовідносини між Теплопостачальною організацією та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення і типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води» затвердженими постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 та іншими нормативно-правовими актами України.

Правилами та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІV від 24.06.2004 року передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору.

Судом встановлено, що 01.10.2002 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір № 764 про постачання теплової енергії в гарячій воді на викуплене приміщення кв. 25 і кв. 26 (магазин) по вул. Шевченко Бульвар, 8 (а.с. 28).

Відповідно до п. 1.2. Договору Енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати Споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, згідно п. 1.3 (в період з 01.10.2002 року по 30.09.2003 року), а Споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію разом з втратами теплової енергії на теплотрасі, що перебуває на балансі Споживача за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим Договором.

Відповідно до п. 10.1 Договору договір набуває чинності після підписання його обома сторонами та діє з 01.10.2002 року по 30.09.2003 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, окрім досягнення взаємної згоди Сторін про його розірвання. Усі зміни та доповнення до договору повинні бути оформлені письмово, узгоджені та підписані особисто сторонами.

Відповідно до п.п. б п. 10.2. Договору договір зупиняє свою дію у випадках ліквідації сторін.

Також встановлено, що між позивачем та ФОП ОСОБА_2 були укладені додаткові угоди до договору на постачання теплової енергії в гарячій воді № 764 від 01.10.2002 року, а саме: 01.10.2004 року (а.с. 32), від 01.08.2008 року (а.с. 33), від 01.03.2011 року (а.с. 34).

В матеріалах справи наявне письмове повідомлення від 13.08.2009 року ПП Коломейчук на імя директора філії ОСОБА_1 „МТМ Ленінського району про направлення документів по тепловій енергії на адресу: м. Запоріжжя, бул. Шевченко, 8 кафе „Шарман (а.с. 35).

Відповідно до додаткової угоди до договору від 01.03.2011 року Сторони змінили розділ „Юридичні адреси та платіжні реквізити сторін. Зокрема була змінена юридична адреса споживача ПП ОСОБА_5 на: АДРЕСА_1 (а.с. 34).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 30.11.2017 року заборгованість ПП ОСОБА_5 (договір № 764 від 01.10.2002 року) перед ОСОБА_1 „МТМ за період з жовтня 2014 року по березень 2017 року становить 1989,90 грн., також позивачем здійснено розрахунок 3 % річних у розмірі 101,99 грн., інфляційних витрат у розмірі 586,61 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобовязання у розмірі 79,97 грн. (а.с. 36-39).

Позивачем було направлено розрахункові документи за спірний період на імя ПП ОСОБА_5 поштовою кореспонденцією згідно реєстрів відправки замовних рекомендованих листів за жовтень 2014 року квітень 2015 року; за жовтень 2015 року квітень 2016 року; за жовтень 2016 року березень 2017 року за адресою: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, 8 кафе „Шарман (а.с. 82-101).

Позивач ОСОБА_1 «Міські Теплові Мережі» 28.11.2017 року надіслав на імя ПП ОСОБА_5 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Восьмого Березня, б. 26А, к. 93, претензію з вимогою погасити існуючу суму заборгованості (а.с. 81).

Відповідач ПП ОСОБА_5 не здійснила погашення заборгованості за постачання теплової енергії.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, право власності на нежиле приміщення 26 по бул. Шевченка, буд. 8 в м. Запоріжжя зареєстровано 12.02.2007 року на праві власності за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності (а.с. 118).

Також судом встановлено, що на підставі заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.09.2014 року у справі № 335/5100/14-ц, яке в апеляційному порядку не оскаржувалось та набрало законної сили 15.09.2014 року, право власності на нежиле приміщення 25 по бул. Шевченка, буд. 8 в м. Запоріжжя у спірний період належало ПАТ „Банк „ОСОБА_3 та Кредит та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.09.2014 року, номер запису про право власності: 7293286 (а.с. 156-158, 161-162).

Крім того, в матеріалах справи наявна пропозиція ПАТ „Банк „ОСОБА_3 та Кредит (як нового власника нежилого приміщення 25 по бул. Шевченка, буд. 8 в м. Запоріжжя) від 28.11.2014 року на імя ОСОБА_9, з якої вбачається, що станом на 28.11.2014 року нежиле приміщення 25 по бул. Шевченка, буд. 8 в м. Запоріжжя перебувало в оренді у громадянки ОСОБА_9 (а.с. 119).

Відповідно до статей 68, 162 Житлового кодексу України, статті 19 Закону України „Про теплопостачання споживачі зобов'язані своєчасно сплачувати за спожиті послуги.

Згідно з визначеного у статті 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги поняття комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

Відповідно до статті 19 Закону України „Про теплопостачання споживач повинен щомісячно здійснювати оплату Теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З придбанням у власність нежитлових приміщень у баготоквартирному будинку у їх власника, виникає обов'язок брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна (житлового будинку). Обігрів житлового будинку у опалювальний період є спільним обов'язком його співвласників з метою дотримання, зокрема, санітарних норм.

Предметом позовних вимог ОСОБА_1 «МТМ» є вартість теплової енергії, яка нібито була відпущена позивачем відповідачу у нежиле приміщення кв. 25 і кв. 26 (магазин) по вул. Шевченко Бульвар, 8 у м. Запоріжжя.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про теплопостачання, споживач теплової енергії - фізична особа, яка використовує теплову енергію. Теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Система централізованого теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж, що об'єднані між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача. Теплоносій - рідка або газоподібна речовина, що циркулює у трубах або каналах і передає теплову енергію в системах теплопостачання, опалення, вентиляції та технологічних установках.

Як встановлено судом, відповідач станом на жовтень 2014 року не була власником нежилих приміщень 25 та 26 по вул. Шевченко Бульвар, 8 у м. Запоріжжя, та матеріали справи на спірний період не містять належних та допустимих доказів, що відповідач продовжувала здійснювати підприємницьку діяльність у нежилих приміщеннях 25 та 26 по вул. Шевченко Бульвар, 8 у м. Запоріжжя.

Із матеріалів справи вбачається, що співробітниками ОСОБА_1 «МТМ» не складалися акти обстеження системи теплопостачання спірного нежилого приміщення вже після переходу права власності на нього до ПАТ „Банк „ОСОБА_3 та Кредит та ОСОБА_4, за участі та у присутності відповідального споживача (уповноваженого представника).

Таким чином, позивачем не доведено, що після переходу права власності на спірні нежилі приміщення до третіх осіб відповідач здійснювала підприємницьку діяльність у нежилих приміщеннях та мала до них доступ, а також використовувала як споживач теплову енергію.

Позивач не звертався до Запорізького МБТІ або до Реєстраційної служби з метою отримання інформації про власника спірних нежилих приміщень до звернення до суду, не заявляв клопотань про витребування інформації про власників приміщень позивач і в суді, хоча встановлення власника приміщення, який є споживачем теплової енергії, у такій категорії справ є необхідною умовою пред`явлення позову.

Твердження позивача про те, що відповідач в період з жовтні 2014 року по 31.03.2017 року користувався тепловою енергією у гарячій воді не підтверджено матеріалами справи, також позивачем не доведено способу обліку теплової енергії у гарячій воді, а також те, що саме з вини відповідача були спричинені збитки позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачемв порушення умов додаткової угоди до договору від 01.03.2011 року було направлено розрахункові документи за спірний період на імя ПП ОСОБА_5 поштовою кореспонденцією згідно реєстрів відправки замовних рекомендованих листів вказав адресу отримувача: м. Запоріжжя, бул. Шевченка, 8 кафе „Шарман.

Крім того, позивач як на доказ відпуску теплової енергії до спірного приміщення, кількості відпущеної теплової енергії та її вартості посилається на акти приймання-передачі теплової енергії за період з жовтня 2014 року по березень 2017 року включно (а.с. 60-79). Споживачем в актах за вказаний період зазначена ПП ОСОБА_5, але її підписи в актах відсутні. Доказів своєчасного направлення актів приймання-передачі теплової енергії саме ПП ОСОБА_5 до суду не надано. Таким чином, на теперішній час відсутня можливість перевірки правильності відомостей, що містяться в даних актах, зокрема щодо кількості відпущеної теплової енергії у вказані періоди, відповідач ПП ОСОБА_5 акти не підписувала, а тому ці акти не є належним та допустимим доказом факту постачання теплової енергії позивачем відповідачу ПП ОСОБА_5

Крім того, позивач не довів факту того, що укладений між позивачем та відповідачем договір № 764 від 01.10.2002 року є пролонгованим у спірний період, та ПП ОСОБА_5 використовувала теплову енергію на підставі договору у спірний період.

Також враховуючи, що позивачем не доведено фактичного надання послуг із теплопостачання саме відповідачу ОСОБА_2 з 30.12.2016 року по 31.03.2017 року суд вважає відсутніми підстави для застосування до спірних правовідносин вимог ст.ст. 1212, 1213 ЦК України та стягнення з відповідача вартості теплової енергії за вказаний період.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких підстав, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 «Міські Теплові Мережі» до ОСОБА_2 недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Оскільки підстав для задоволення позову судом не встановлено, витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 «Міські теплові мережі» до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Акціонерне товариство «ОСОБА_3 та Кредит», ОСОБА_4, про стягнення заборгованості теплової енергії в гарячій воді відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телемунікаційної системи подається до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В.Геєць