Провадження № 2/243/151/2019
Справа № 243/9735/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кузнецова Р.В.

за участю: секретаря судового засідання Малиновської І.Ю.,

розглянувши у спрощеному судовому засіданні в приміщенні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що йому було видано Ордер № 134 від 17 травня 2007 року на право поселення до гуртожитку, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

На теперішній час, за вказаною адресою зареєстровані Відповідачі у справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Однак, Відповідачі не проживають у гуртожитку більше одного року, ОСОБА_2 - з 2017 року та ОСОБА_3 - з 2015 року, кореспонденцію за даною адресою не отримують, особистих речей у квартирі гуртожитку не мають.

Він змушений нести додатковий тягар витрат з оплати житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим бажає виписати відповідачів на підставі рішення суду.

Просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Позивач - ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи у судове засідання не з`явився.

Представник Позивача Браташевська Я.Ю., яка діє на підставі Договору про надання юридичних послуг від 22 вересня 2018 року (а.с.17-18) та Ордеру серії НОМЕР_2 від 22 вересня 2018 року (а.с.19), належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи у судове засідання не з`явилася, надала до суду Заяву, в якій просила суд справу розглянути без її участі та за відсутності позивача, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про місце, день та час розгляду справи. Судом були спрямовані судові повістки та виклики за останньою відомою адресою місця реєстрації відповідачів, однак у судове засідання вони не з`явилися. У зв`язку із цим, про місце, дату та час розгляду справи відповідачі були повідомлені через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Втім, відповідачі не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, та не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

З огляду на викладене, оскільки відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання повторно не з`явилися у судове засідання без повідомлення причин неявки, не подали відзив, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України.

Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що згідно з Ордером № 134 від 17 травня 2007 року, виданого ЗАТ «Бетонмаш», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , надано право на заняття квартири АДРЕСА_2 , жилою площею 18.7 м2, загальна площа 34,2 м2 (а.с.10).

Згідно з Актом обстеження № 54 від 19 вересня 2018 року, виданого КП Слов`янської міської ради «ЖЕК № 6», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за вищевказаною адресою, але, зі слів сусідів, фактично не проживають за нею з 2015 року по теперішній час, що підтверджують свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.11-12).

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 листопада 2014 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.13-15).

Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).

Відповідно до статті 13 Конституції України, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов`язки, а й орієнтовно вказує на його зобов`язання.

Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до пункту № 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р. "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя"- наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди, як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У відповідності до ст. 391 ЦК України: «Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном».

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями статті 405 ЖК УРСР, відповідно до положень якої член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 3 Сімейного Кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки.

На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Позивач - ОСОБА_1 , не наполягав на відшкодуванні судових витрат за рахунок відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись 12-13, 76-78, 81, 89, 141, 229, 235, 263- 265, 268, 280-283, 355 ЦПК України, ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 р., суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду Р.В. Кузнецов