Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1258/16-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 2 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді: Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Кучерявого О.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2018 року під головуванням судді Зубчук І.В.

у цивільній справі №278/1258/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області, треті особи: Управління Держгеокадастру у Житомирському районі, ОСОБА_2 про скасування свідоцтва про право власності, скасування рішення сільської ради та державного акта, визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом. Просив визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_3 на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним та скасувати рішення від 16.03.2012 року, 12 сесії 6 скликання Кам`янської сільської ради щодо передачі у приватну власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,2480 га. та державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 з кадастровим номером НОМЕР_2 ; визнати за позивачем право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за останнім право власності на земельну ділянку розміром 0,12 га. за адресою: АДРЕСА_1 , яка була надана у приватну власність рішенням Кам`янської сільської ради від 14.11.2003 року для обслуговування жилого будинку, що збудований на ній. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що рішенням Кам`янської сільської ради народних депутатів Житомирського району від 21 січня 1993 року йому було виділено в межах населеного пункту в с.Довжик у довічне спадкове володіння земельну ділянку під будівництво жилого будинку розміром 0,12 га. З весни 1993 року приблизно до 2007 року позивач проводив будівництво будинку, в тому числі здійснював проведення електропостачання та газопостачання. У 2003 році позивач був зареєстрований в спірному будинку, після чого ним була подана заява з проханням надати дозвіл на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га., яка йому виділялася раніше і якою він постійно користується та на якій ним побудований будинок. Рішенням Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 14.11.2003 року йому було передано в приватну власність земельну ділянку в межах АДРЕСА_1 , в розмірі 0,12 га. Однак, на думку позивача, його було позбавлено права власності на зазначену земельну ділянку шляхом видачі свідоцтва про право власності на ім`я ОСОБА_3 на спірне будинковолодіння та передачі останньому у приватну власність земельної ділянки площею 0,2480 га., а в подальшому - видачею державного акта на право власності на вказану земельну ділянку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне, необґрунтоване та постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що факт будівництва саме ним житлового будинку і правомірність користування земельною ділянкою, окрім рішень органу місцевого самоврядування, підтверджуються наявними в матеріалах справи частково збереженими квитанціями та накладними про придбавання ним будівельних матеріалів. Також саме ним було проведено та влаштовано електропостачання та газопостачання до житлового будинку і він як власник і споживач сплачував за їх користування. Тому, на переконання апелянта, всі зазначені оплати свідчать про те, що нерухомим майном володів і користувався саме він із сім`єю. Вважає, що суд не врахував, що за умови існування ніким не скасованих рішень Кам`янської сільської ради, без вилучення земельної ділянки, на якій вже стоїть побудований ним житловий будинок та де зареєстрована його сім`я, відповідач неправомірно розпорядився землею, якою користується позивач і надав погодження на її приватизацію на ім`я громадянина РФ - ОСОБА_3 .

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.55, 124 Конституції України, ст.16 Цивільного кодексу України та ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1,2ст.321 ЦК України).

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст.328 ЦК України).

Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону (ч.2 ст.373 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивач є сином ОСОБА_3 (т.1 а.с.27 зворот).

Рішенням Виконкому Кам`янської сільської ради №3 від 21 січня 1993 року ОСОБА_1 в с.Довжик Житомирського району виділено в межах населеного пункту у довічне спадкове володіння земельну ділянку площею 0,12 га. для будівництва житлового будинку згідно генплану забудови села та дозволено будівництво житлового будинку (т.1 а.с.25).

Рішенням 14-ї сесії 24 скликання Кам`янської сільської ради від 14 листопада 2003 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га. по АДРЕСА_1 , яка була надана в межах села для обслуговування жилого будинку під забудову (т.1 а.с.24).

Зазначені рішення органу місцевого самоврядування є чинними.

Разом з тим, рішенням восьмої сесії шостого скликання Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 26 серпня 2011 року батькові позивача ОСОБА_3 було надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.186).

Рішенням 12 сесії 6 скликання Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 16 березня 2012 року було затверджено проектну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 та передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,2480 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.164-180).

16 липня 2012 року ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності серії НОМЕР_1 на земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,2480га., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.163).

Відповідно до рішення Виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 15 листопада 2012 року №160, розглянувши заяву ОСОБА_3 , виконавчий комітет вирішив оформити останньому свідоцтво про право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.26).

24 грудня 2012 року була здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_3 на спірний житловий будинок(т.1 а.с.34 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (т.1 а.с.54 зворот).

Відповідно до заповіту, складеного 06 вересня 2012 року, ОСОБА_3 заповів належну йому земельну ділянку площею 0,2480 га., кадастровий номер НОМЕР_3 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок, який на ній розташований, своїй доньці ОСОБА_1 (т.1 а.с.56 зворот).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що право на земельну ділянку позивачем належним чином не підтверджено та не надано доказів на підтвердження решти вимог.

Проте, погодитися з висновками суду неможливо, оскільки вони зроблені передчасно, без належного з`ясування всіх обставин справи.

Так, відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Оскільки Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» набрав чинності з 12 березня 2011, пунктом 9 Розділу V «Прикінцеві положення» передбачається певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження.

Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Враховуючи наведене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпні 1992 року не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію, у тому числі по окремо визначеній «спрощеній» процедурі.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації.

В той же час, з метою спрощення процедури державної реєстрації прав власності на об`єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року без обов`язкового проведення технічної інвентаризації таких об`єктів.

Відповідно до п.43 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських, селищних, міських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, подаються: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з погосподарської книги; 2) виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.

При цьому документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992року) не подається виходячи з положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В даному випадку, відповідно до погосподарської книги №22 за 2011-2015 роки власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , зазначений ОСОБА_3 , а головою двору - ОСОБА_1 (т.1 а.с.189-190). Крім того, в погосподарській книзі зазначені члени сім`ї саме голови двору. Рік забудови будинку зазначений 1992.

Проте, відповідачем не надано доказів про те, на якій підставі зазначений власником будинку саме ОСОБА_3 , оскільки правовстановлюючий документ на будинок був виданий йому лише у 2012 році, а будинок зведений у 1992 році.

Крім того, ні відповідачем, ні третьою особою не надано доказів про виділення ОСОБА_3 земельної ділянки під забудову житлового будинку та про надання дозволу на його забудову.

Як вбачається із копії технічного паспорта на спірний будинок рік його забудови також значиться 1992 (т.1 а.с.38).

Отже, за умови чинності рішень органу місцевого самоврядування про надання та про передачу у приватну власність земельної ділянки позивачеві, надання цієї ж ділянки іншій особі суперечить закону.

За таких обставин оскаржувані рішення є неправомірними та підлягають скасуванню в частині, що стосується 0,12 га. земельної ділянки.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази про надання померлому батькові позивача дозволу за будівництво спірного будинку та підстави видачі йому свідоцтва про право власності на спірний будинок.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази про оформлення саме на позивача електропостачання та газопостачання у спірному будинку. Також саме позивачем надані докази про придбання будівельних матеріалів.

За таких обставин оспорюване свідоцтво про право власності на будинок на ім`я ОСОБА_3 видане відповідачем без належних правових підстав, а тому підлягає скасуванню.

Що стосується вимог про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку та житловий будинок, то ці вимоги є безпідставними, оскільки такі дії в даному випадку виходять за межі повноважень суду.

В силу положень ст.141 ЦПК пропорційно до розміру задоволених вимог підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 06 листопада 2018 року скасувати, ухваливши нове - про часткове задоволення позову.

Визнати незаконним та скасувати рішення від 16 березня 2012 року 12 сесії 6 скликання Кам`янської сільської ради в частині передачі у приватну власність ОСОБА_3 0,12 га. земельної ділянки.

Визнати незаконним та скасувати Державний Акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 з кадастровим номером НОМЕР_2 в частині 0,12. Га. земельної ділянки.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Оліївської сільської ради Житомирського району на користь ОСОБА_1 5160 грн. понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 03.06.2019 року.