ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

25 квітня 2019 року

м. Харків

справа № 639/5042/18

провадження № 22-ц/818/1442/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,

учасники справи:

заявник - Харківська міська рада

заінтересовані особи - Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за заявою Харківської міської ради, заінтересовані особи Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та передачу нерухомого майна у комунальну власність територіальної громади міста Харкова, за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 грудня 2018 року, (суддя Труханович В.В.),-

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року Харківська міська рада звернулася до суду першої інстанції з заявою про визнання відумерлою спадщини та передачу у комунальну власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради Ѕ частини квартири НОМЕР_1, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи заяву посилалася на те, що право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1. та ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла та спадкоємців в якої не залишилося.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 грудня 2018 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з огляду на встановлені судом обставини та положення зазначених норм Закону, суд не може визнати спадщину відумерлою.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції Харківська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати ухвалити нове рішення про задоволення заяви про визнання Ѕ частини квартири відумерлою спадщиною та передати у комунальну власність територіальної громади м. Харкова.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що судом неповно з'ясовано обставини справи, що мають значення для вирішення справи по суті надана невірна оцінка доказам та висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує про те, що суд залишив поза увагою, що рішенням Жовтневого районного суду у позові ОСОБА_1 про визнання права власності за набувальною давністю відмовлено та постановою апеляційної інстанції рішення залишено без змін, з урахуванням яких ХМР і звернулася до суду з даним позовом.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено що, відповідно свідоцтва про право власності на житло від 29 вересня 2005 року ХМР Виконавчий комітет ГУЕКМ УКМП Відділ приватизації житлового фонду посвідчив, що ОСОБА_3 та її члени сім'ї ОСОБА_1 мають на праві спільної власності квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ( а.с. 16).

З довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку від 28 листопада 2017 року, яка дана гр. ОСОБА_3 та з якої вбачається, що у спірній квартирі зареєстровано двоє членів сім'ї, а саме ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 онука з 2 липня 2005 року та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 правнучка з 15 травня 2015 року (а.с. 17).

Згідно відповіді 5-тої ХДНК за №2519/01-16, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, була заведена спадкова справа №338/2007 року в матеріалах якої знаходяться: заява, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №679 від 11 травня 2007 року, про прийняття спадщини від ОСОБА_1, яка мешкає в АДРЕСА_1; заява, зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції 22 листопада 2017 року за №3035/02-14, з проханням видати свідоцтво про право на спадщину від ОСОБА_1, яка мешкає в АДРЕСА_1; постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зареєстрована в книзі реєстрації вихідної кореспонденції за №3354/02-31 від 22 листопада 2017 року, винесена 5 ХДНК ОСОБА_1, про причини неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з тим, що спадкоємець не може підтвердити родинний зв"язок зі спадкодавцем; заява, зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції 24 листопада 2017 року за №2056/01-16, з проханням надати інформацію про наявність чи відсутність інших спадкоємців після ОСОБА_3 від ОСОБА_1, яка мешкає в АДРЕСА_1; відповідь на заяву, зареєстрована в книзі реєстрації вихідної кореспонденції за №3377/02-14 від 24 листопада 2017 року, надана 5 ХДНК ОСОБА_1, про коло спадкоємців після ОСОБА_3.

А також у відповіді зазначено, що інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 в матеріалах спадкової справи не міститься, та свідоцтво про право на спадщину не видавалося ( а.с. 26-28).

Зі змісту рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 01.02.2018 року та постанови Апеляційного суду Харківської області від 24.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 зверталася з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності. В позові їй було відмовлено.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Положеннями ст.ст. 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В силу положень ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі N 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України та ін. про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї», визначено, що до кола членів сім'ї належать дружина (чоловік), їх діти і батьки, проте членами сім'ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання і ведення з ними спільного господарства, тобто не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках.

Відповідно до ст. 1277 Цивільного кодексу України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Судовим розглядом достовірно встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 померла ще у ІНФОРМАЦІЯ_2 і з того часу ОСОБА_1, яка вважає себе спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 не підтвердила з нею родинних зв'язків.

Отже, судова колегія вважає, що спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає. Рік після смерті спадкодавця минув, тому з урахуванням вимог закону, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки матеріали справи містять всі належні докази для її задоволення.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими, а оскаржуване рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та таким що підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390, 391 ЦПК України суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Харківської міської ради - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 17 грудня 2018 року -скасувати.

Заяву Харківської міської ради - задовольнити.

Визнати відумерлою спадщину 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 після смерті ОСОБА_3 та передати відумерлу спадщину 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

Повний текст постанови

складено 26 квітня 2019 року