КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/37966/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/5609/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Головне управління

Державної міграційної служби України

У Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Савицького О.А., у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, у якій просила встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 на дату набуття чинності постанови Верховної Ради Української РСР «Про оголошення незалежності України» від 24.08.1991 № 1427-ХІІ та Закону України «Про громадянство України» від 08.0.1991 №2235-ІІІ.

В обґрунтування заяви зазначала, що ОСОБА_1 є її неповнорідним братом та у період з 08.09.1988 по 06.10.1992 він постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1.

У 2008 році вона переїхала проживати в Україну та бажає набути громадянство України за територіальним походженням.

Проте 13.09.2018 Шевченківський РВ ГУ ДМС в м. Києві відмовив їй у наданні громадянства України, вказавши на вона не надала підтвердження юридичного факту проживання на території України станом на 24.08.1991 її брата ОСОБА_1

Відтак встановлення факту постійного проживання її неповнорідного брата ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 на території, яка стала територією України, має юридичне значення та породжує юридичні наслідки.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2019 в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити заяву. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не звернув уваги на те, що довідки про проживання її брата на території України недостатньо для надання їй громадянства України. У відповіді Шевченківського районного відділу ГУ ДСМ в м. Києві вказано, що для підтвердження юридичного факту довідки Донецької селищної ради Балаклійського району Харківської області недостатньо, оскільки необхідно надати документ, який має більшу юридичну силу, а саме рішення суду. Відмовляючи у задоволенні заяви суд вказав, що у встановленні факту, що має юридичне значення не має необхідності та запропонував їй звернутися у адміністративному порядку оскаржити відмову у наданні громадянства України, при цьому суд не послався на нормативно-правовий акт. Вважає, що суд неправильно оцінив докази та пояснення, надані заявником. Також вважає, що судом порушено її право на справедливий суд, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. При цьому у відзиві вказано, що листи ГУДМС України в Харківській області та Шевченківського районного відділу у м. Києві ГУДМС, на які посилається заявниця містять роз`яснення щодо доказів, які б підтверджували факт постійного проживання заявниці. Проте рекомендації, надані органами міграційної служби, стосувалися брата заявниці, реалізації саме ним права на звернення до суду із заявою щодо встановлення факту, який має юридичне значення.

У судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Біробіджан Російської Федерації та з 2008 року проживає на території України.

Згідно посвідки на постійне місце проживання від 11.07.2016 з 13.02.2018 заявниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець м. БіробіджанЄврейської автономної області РСФСР є неповнорідним братом заявниці.

З 24.08.1991 ОСОБА_1 мав паспорт громадянина СРСР серії НОМЕР_1, виданий 05.09.1988 ВВС Балаклійського РВК в Харківській області, а 13.02.2002 отримав паспорт громадянина України серії НОМЕР_2, виданий Балаклійським РВ УМВС України в Харківській області.

ОСОБА_1 набув громадянство України на підставі ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство», оскільки був громадянином колишнього СРСР та на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживав на території України.

04.09.2018 ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського РВ в м. Києві ГУДМС України в м. Києві ДМС України із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням у відповідності до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство», однак провадження за вказаною заявою було припинено, оскільки нею не підтверджено факту проживання її брата ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 на території України.

Згідно довідки від 17.05.2018 № 02-26/515, яка видана Донецькою селищною радою Балаклійського району Харківської області ОСОБА_1 у період з 08.09.1988 по 06.10.1992 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, факт, який просить встановити заявниця, не підлягає встановленню в судовому порядку, оскільки такий факт підтверджений офіційними документами та заявник не позбавлена права оскаржити дії посадових осіб у адміністративному порядку.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до стаття 315 ЦПК Українисуд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається, що заявниця звернулась із заявою про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням у відповідності до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство»

Згідно п. 89 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України, до якого подано документи щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України, перевіряє відповідність оформлення поданих документів вимогам законодавства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у двотижневий строк з дня надходження документів повертає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Подані заявником належно оформлені документи не пізніш як у двотижневий строк з дня їх надходження надсилаються до територіального органу Державної міграційної служби України.

Згідно з п. 90 Порядку територіальний орган Державної міграційної служби України перевіряє відповідність оформлення документів щодо встановлення або оформлення належності до громадянства України вимогам законодавства України та підтвердження ними наявності фактів, з якими Законпов'язує належність особи до громадянства України.

Якщо під час перевірки буде встановлено, що подані заявником документи не оформлені відповідно до вимог законодавства України, зазначені документи повертаються до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, до якого документи були подані заявником. Територіальний підрозділ Державної міграційної служби України не пізніш як у тижневий строк з дня повернення документів надсилає їх заявникові для усунення недоліків. Якщо заявник у двомісячний строк з дня повернення йому документів не усуває недоліки та не подає документи повторно, керівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України приймає рішення про припинення провадження за цією заявою.

Якщо документи оформлені належним чином і підтверджують наявність фактів, з якими Законпов'язує належність особи до громадянства України, керівник територіального органу Державної міграційної служби України або його заступник приймає рішення про встановлення або оформлення належності особи до громадянства України.

13.09.2018 на звернення ОСОБА_1 Шевченківський районний відділ ГУ ДСМ в м. Києві надав відповідь, у якій вказав, що провадження за заявою про набуття громадянства України припинено, так як не надано підтвердження юридичного факту проживання на території України станом на 24.08.1991 її брата ОСОБА_1

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві, серед іншого, повинно бути зазначено причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт.

Заявляючи вимогу про встановлення факту проживання свого неповнорідного брата ОСОБА_1 на дату набуття чинності постанови Верховної Ради Української РСР «Про оголошення незалежності України» від 24.08.1991 № 1427-ХІІ та Закону України «Про громадянство України» від 08.0.1991 №2235-ІІІ заявниця надала довідку від 17.05.2018 № 02-26/515, яка видана Донецькою селищною радою Балаклійського району Харківської області, у якій зазначено, що ОСОБА_1 у період з 08.09.1988 по 06.10.1992 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Відтак заявниця має офіційний документ, який посвідчує факт, який вона просить встановити.

Оскільки за положеннями глави 6 ЦПК України суд може встановити факт, який має юридичне значення лише, якщо неможливо одержати або відновити документи, що посвідчують такий факт, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що довідки про проживання її брата на території України недостатньо для надання їй громадянства України не спростовують висновків суду, оскільки судом першої інстанції надана оцінка всіх доказам, наданим заявницею у їх сукупності. До того ж як вказала у відзиві зацікавлена особа, надані заявниці роз`яснення стосувалися доказів, які б підтверджували факт постійного проживання самої заявниці. Проте рекомендації, надані органами міграційної служби відносно брата заявниці стосувалися реалізації саме ним права на звернення до суду із заявою щодо встановлення факту, який має юридичне значення, а не ОСОБА_1

У разі ж незгоди з рішенням щодо відмови у наданні громадянства України заявниця не позбавлена права оскаржити дії суб`єкта владних повноважень, у тому числі і шляхом подачі позову до суду у порядку, визначеному КАС України, що також роз`яснив суд у своєму рішенні. А тому доводи апеляційної скарги про те, що суд не послався на нормативно-правовий акт не заслуговують на увагу.

Судом першої інстанції прийнята до розгляду заява ОСОБА_1 та розглянута у розумні строки, відтак доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено її право на справедливий суд, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод колегія суддів вважає безпідставними.

Сама по собі відмова у задоволенні заяви не є порушенням права на справедливий суд, оскільки суд ухвалює рішення з урахуванням встановлених обставин, доказів, які підтверджують такі обставини та на підставі норм чинного цивільного процесуального законодавства.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального законодавства і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 07.05.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. Ф. Мазурик

Л.Д. Поливач