Номер провадження 2/243/1373/2019
Номер справи 243/3261/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м.Слов?янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мінаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання Янчевського В.Ю.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби,

вимоги позивача: про відшкодування моральної шкоди,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник відповідача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності

прокуратури Донецької області № 05/2-424вих18 від 23.08.2018 р.),

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. 01.04.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що він 09.11.2018 р. звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури Хорса К.Б. із заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення та про притягнення до кримінальної відповідальності директора ТОВ «ПМ ОІЛ» ОСОБА_3 . Зазначена заява містила всі необхідні відомості у відповідності до ч.5 ст.214 КПК України. Прокурор був зобов?язаний не пізніше 24 годин внести відповідні відомості до ЄРДР, однак цього не зробив, досудове розслідування не розпочав. З 19.11.2018 р. до 01.04.2019 р. керівник Краматорської місцевої прокуратури Хорс К.Б. не вчинив жодної ефективної дії у кримінальному провадженні, спрямованої на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення, оскільки до теперішнього часу процесуальне рішення у кримінальному провадженні відсутнє.

Зазначає, що спричинена йому бездіяльністю відповідача держави Україна моральна шкода полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він як фізична особа зазнав у зв?язку з протиправною поведінкою щодо нього та у зв?язку з порушенням його прав людини та громадянина, гарантованих йому Конституцією України та чинними міжнародними договорами, що викликало у нього сильні негативні почуття від посягання службових осіб органу державної влади на конституційний лад республіки Україна, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву, яка ним оцінюється згідно методики професора ОСОБА_4 в 150228,00 грн.

Протиправною, незаконною та неправомірною позивач вважає бездіяльність держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області, яка на його думку полягає в невиконанні службовими особами прокуратури Донецької області нагляду за додержанням законів органами, що провадять досудове слідство, недотриманням гарантії реалізації ним права управляти державними справами безпосередньо, права поширювати та отримувати інформацію, права отримувати обґрунтовану відповідь у визначений ст.219 КПК України строк.

Посилаючись на наведені обставини та норми Конституції України, Загальної декларації прав людини, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Закону України «Про міжнародні договори України», Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 15, 16, 23, 170, 174, 176 ЦК України, ОСОБА_1 просить суд стягнути з держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області за рахунок державного бюджету моральну шкоду, спричинену порушенням права ОСОБА_1 здійснювати безпосередньо управління державними справами, права поширювати та отримувати інформацію, права на розгляд органом державної влади його заяви-повідомлення № 687 від 09.11.2018 р. та на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк, порушенням права на ефективний правовий засіб захисту прав людини, в сумі 150228,00 грн., а також визначити порядок виконання прийнятого судового рішення, вжити заходів для забезпечення його виконання і постановити окрему ухвалу про виявлені недоліки в діяльності прокуратури Донецької області.

У судовому засіданні ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

2. 15.05.2019 р. від відповідача держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що позовні вимоги не визнаються в повному обсязі. По суті позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 09.11.2018 р. звернувся до Краматорської місцевої прокуратури з заявою-повідомленням про притягнення до кримінальної відповідальності директора ТОВ «ПМ ОІЛ» ОСОБА_5 за ч.2 ст.397 КК України. Зазначену заяву прокуратурою спрямовано до Краматорського ВП ГУНП для перевірки доводів заявника. Ухвалою слідчого судді від 19.11.2018 р. уповноважену особу зобов?язано розглянути-заяву повідомлення ОСОБА_1 відповідно до вимог ст.214 КПК України. На виконання ухвали Краматорською місцевою прокуратурою розглянуто заяву ОСОБА_1 та 23.11.2018 р. за № 01-79-10747вих-18 надано відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Доводи позивача про бездіяльність прокурора є безпідставними, оскільки факт протиправних дій у кримінальному провадженні підлягає встановленню у кримінально-процесуальному порядку відповідним рішенням (наприклад, обвинувальним вироком, ухвалами слідчих суддів, постановами прокурора вищого рівня). До теперішнього часу таких рішень не приймалось, рішення, дії або бездіяльність прокуратури протиправними не визнавались. У порядку цивільного судочинства суд не може перевіряти законність кримінально-процесуальних дій слідчого чи прокурора, оскільки це суперечитиме вимогам щодо юрисдикції судів.

Зазначає, що ухвали слідчого судді є формою судового контролю на стадії досудового розслідування, вони не свідчать про протиправність дій відповідача. Факт задоволення скарги особи на невнесення відомостей до ЄРДР або не розгляд клопотань не створює підстав для відшкодування, оскільки звертаючись зі скаргою в порядку КПК України, особа лише реалізує своє процесуальне право на оскарження. Окрім того, сам факт задоволення скарги є достатньою справедливою сатисфакцією й не вимагає додаткової грошової компенсації. Посилаючись на те, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди та не доведено факт протиправних дій або бездіяльності відповідача, а також конкретні негативні наслідки від них, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. В задоволенні позовних вимог просив відмовити.

3. Відповідач Державна казначейська служба України був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, отримав позовну заяву з доданими документами, однак відзиву на позов не надав, своє ставлення до позовних вимог суду не повідомив, для участі у справі представника не уповноважив.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Позивач ОСОБА_1 надав суду клопотання про виклик і допит свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 у порядку ст.92 ЦПК України.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

5. Ухвалою суду від 02.04.2019 р. загальне позовне провадження у зазначеній цивільній справі було відкрито, справа призначена до підготовчого судового засідання (а.с.8).

6. Ухвалою суду від 07.05.2019 р. частково задоволено клопотання позивача про виклик і допит свідків, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с.27).

IV. Фактичні обставини, встановлені Судом.

7. 09 листопада 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури із заявою-повідомленням про притягнення до кримінальної відповідальності директора ТОВ «ПМ ОІЛ» ОСОБА_3 за ч.2 ст.397 КК України за порушення встановлених законом гарантій діяльності адвоката, вчинені службовою особою з використанням свого службового становища, яке полягає у відмові розглянути адвокатський запит № 01/Д-017 від 17.10.2018 р. за надуманими підставами (а.с.5, 34).

8. Краматорською місцевою прокуратурою 13.11.2018 р. начальнику слідчого відділу Краматорського ВП ГУНП надіслано для вирішення питання щодо внесення відомостей до ЄРДР відповідно до ст.ст.214, 216 КПК України заяву ОСОБА_1 про можливу наявність ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.397 КК України (а.с.35).

9. Ухвалою Краматорського міського суду від 19.11.2018 р. скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність посадових осіб Краматорського ВП ГУНП щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР задоволено, зобов?язано уповноважених посадових осіб Краматорської місцевої прокуратури розглянути подану ОСОБА_1 заяву-повідомлення № 687 від 09.11.2018 р. відповідно до вимог ст.214 КПК України (а.с.6, 38-39).

10. 23.11.2018 р. ОСОБА_1 надано відповідь Краматорською місцевою прокуратурою за № 01-79-10747вих-18, з якої вбачається, що на виконання ухвали слідчого судді від 19.11.2018 р., якою зобов?язано уповноважених посадових осіб Краматорської місцевої прокуратури розглянути подану ОСОБА_1 заяву-повідомлення № 687 від 09.11.2018 р. відповідно до вимог ст.214 КПК України, повідомляється, що з положень ст.397 КК України вбачається кримінальна відповідальність саме за втручання в діяльність захисника чи представника особи. За неправомірну відмову у наданні інформації у відповідь на адвокатський запит передбачена адміністративна відповідальність ст.212-3 КУпАП, тому підстав для внесення відповідних відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 немає (а.с.36-37).

11. Допитаний під час судового розгляду справи позивач ОСОБА_1 у якості свідка, в порядку ст.92 ЦПК України, суду пояснив, що 09.11.2018 р. він як адвокат та громадянин України звернувся із заявою про вчинення злочину, однак його заява не була розглянута, чим було порушено його права, внаслідок чого він постійно відчував негативні емоції, такі як гнів, почуття обурення та невпевненості в майбутньому. Держава Україна не забезпечила йому можливості реалізації його прав. Окрім того, з 19.11.2018 р. до 01.06.2019 р. не проведено досудове розслідування.

12.Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що зі ОСОБА_1 він знайомий з початку 2000-х р., а з 2015 р. співпрацює з ним у громадських справах, може охарактеризувати ОСОБА_1 як порядну нормальну людину. Зазначив, що він знає ОСОБА_1 як адвоката та гарного фахівця, рекомендував своїм друзям та знайомим ОСОБА_1 як представника та захисника. Зазначив, що відмови у скаргах, заявах ОСОБА_1 сприймав гостро, оскільки він гостро сприймає несправедливість.

13.У судовому засіданні ОСОБА_1 були долучені до матеріалів справи ухвали слідчих суддів від 08.06.2018 р. та 15.11.2018 р., які були постановлені в інших справах і не мають відношення до справи, що розглядається (а.с.46-48).

14.Свідок ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, позивач не наполягав на її допиті у судовому засіданні.

V. Оцінка Суду.

15. Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов?язком держави.

У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

16. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв?язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв?язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов?язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв?язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

17. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв?язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

18. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб?єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

19. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

20. Таким чином, враховуючи, що жодної з перелічених незаконних дій щодо ОСОБА_1 вчинено не було, як вбачається з його позовної заяви та наданих ним пояснень та показань як свідка у судовому засіданні, стаття 1176 ЦК України не підлягає застосуванню до виниклих спірних правовідносин.

21. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

22. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

23. Відповідно до цієї норми обов?язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

24. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

25. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності.

На підставі ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.5,6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

26. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

27. Оскільки для наявності зобов?язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1176, 1167 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв?язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов?язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв?язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

28. Обставини справи свідчать про те, що оскарження ОСОБА_1 бездіяльності посадових осіб прокуратури Донецької області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР на підставі його заяви від 09 листопада 2018 року свідчить про реалізацію останнім свого права оскаржувати процесуальну діяльність прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні статті 1176 ЦПК України.

29. Окрім того, сам факт зобов?язання ухвалою суду розглянути подану ОСОБА_1 заяву не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Судом також враховується, що за заявою ОСОБА_1 прийнято процесуальне рішення про відсутність підстав для внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_10 А ОСОБА_11 від 09.11.2018 р., та роз?яснено заявнику, що неправомірна відмова у наданні інформації у відповідь на адвокатський запит може утворювати склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.212-3 КУпАП.

30. Таким чином, лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові № 199/1478/17 від 30.01.2019 р.

31. Оцінюючи доводи позивача в частині спричинення йому моральної шкоди внаслідок бездіяльності керівника Краматорської місцевої прокуратури Хорса К.Б., який, як стверджує позивач, не вчинив жодної ефективної дії, спрямованої на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування у кримінальному провадженні, суд зазначає, що позивачем не доведено перед судом зазначені обставини. Так, в матеріалах справи міститься відповідь на заяву ОСОБА_1 , згідно якої підстави для внесення до ЄРДР відомостей за заявою Стулікова А.В. від 09.11.2018 р. відсутні, тобто відомості за заявою ОСОБА_1 до ЄРДР внесені не були, і, відповідно, досудове розслідування не було розпочато.

В той же час позивачем не надано доказів на підтвердження неправомірності таких дій прокурора. Таким чином, і в цій частині протиправність дій держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області позивачем не доведено.

32.На підтвердження факту спричинення позивачу моральної шкоди позивачем надано докази показання свідків. Оцінюючи показання свідка ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_1 , допитаного у якості свідка в порядку ст.92 ЦПК України, суд зазначає, що у нього немає підстав ставити під сумнів достовірність обставин, повідомлених свідками, однак, зауважує, що ці докази у своїй сукупності не є достатніми у розумінні ч.1 ст.80 ЦПК України для підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивачу. До такого висновку суд прийшов також аналізуючи показання свідків у сукупності з письмовими доказами по справі, а саме свідок ОСОБА_6 повідомляв про наявність у ОСОБА_1 негативних емоційних переживань внаслідок відмови органів прокуратури у його скаргах, внаслідок невнесення відомостей до ЄРДР за його заявами, тобто про певну кількість звернень з різних питань до органів прокуратури, в той час як підставою цього позову позивачем зазначено: 1) невнесення відомостей до ЄРДР за його заявою від 09.11.2018 р., 2) відсутність процесуального рішення у кримінальному провадженні. Тобто, свідку ОСОБА_6 невідомі фактичні обставини як звернення до органів прокуратури ОСОБА_1 із заявою від 09.11.2018 р., так і проведення або не проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні, тому показання цього свідка є неналежними доказами у розумінні ч.1 ст.77 ЦПК України для підтвердження факту заподіяння моральної шкоди позивачу, оскільки не містять інформації щодо предмета доказування (обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення).

Показання позивача ОСОБА_1 , допитаного як свідка, фактично дублюють викладені ним в позовній заяві обставини. З цих показань вбачається, що ОСОБА_1 був незгоден з рішенням відповідача, що викликало у нього негативні емоції. Зазначені показання не є достатніми доказами для встановлення як протиправності дій відповідача, так і спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що відомості за заявою ОСОБА_1 від 09.11.2018 р. не були внесені до ЄРДР, ОСОБА_1 надано відповідь про відсутність підстав для внесення до ЄРДР відомостей за його заявою.

33. Додатково слід зазначити, що оскільки під час судового розгляду не встановлено як протиправності дій відповідача, так і спричинення позивачу моральної шкоди, наявність причинно-наслідкового зв?язку між діями заподіювача та шкодою, на яку посилається позивач, виключається.

34. Таким чином, судом не встановлено дій з боку держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області, які давали б правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 ЦК України. За таких обставин позовні вимоги задоволенню не підлягають, у зв?язку з чим підстави для визначення порядку виконання рішення, вжиття заходів для забезпечення його виконання та постановлення окремої ухвали відсутні.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

35. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду із зазначеним позовом звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», тому, з урахуванням відмови в позові, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби, про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 05.06.2019 року.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв