Постанова

Іменем України

17 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 583/2558/18

провадження № 61-44082 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 , Комишанська сільська рада Сумської області,

третя особа - Охтирська районна державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня

2018 року у складі судді Ярошенко Т. О. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 17 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Ткачук С. С.,

Хвостика С. Г., Собини О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви про забезпечення позову

У липні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, з яким вона має намір звернутися до суду до ОСОБА_3 , Комишанської сільської ради Сумської області (далі Комишанська сільська рада), третя особа - Охтирська районна державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання заповіту недійсним, визнання права власності.

На обгрунтування заяви про забезпечення позову зазначала, що ОСОБА_1 при оформленні спадщини після смерті ОСОБА_4 стало відомо, що 27 грудня

2017 року померлим за участю посадових осіб Комишанської сільської ради складено заповіт на незнайому їй особу - ОСОБА_3 , який не мав ніякого відношення до ОСОБА_4 Дії Комишанської сільської ради щодо посвідчення зазначеного заповіту вважає незаконними, оскільки померлий не мав правовстановлюючих документів на спадкове майно, в день складання заповіту ОСОБА_4 перебував у лікарні в несвідомому стані та не міг скласти заповіт, а тому заповіт від 27 грудня 2017 року є недійсним. З огляду на те, що

ОСОБА_3 вчиняє дії щодо оформлення прав на спадкове майно, невжиття заходів забезпечення позову призведе до позбавлення права на реальних захист її прав та інтересів.

Посилаючись на наведене та те, що вона має намір подати позов про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно, просила заборонити Охтирській районній державній нотаріальній конторі вчиняти будь-які дії щодо оформлення права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 у спадковій справі №17/2018, відкритій після смерті ОСОБА_4 , до вирішення позовних вимог по суті.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня

2018 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України, зокрема у ній не зазначено ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Крім того, заявник не долучила до заяви документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Короткий зміст ухвал апеляційного суду

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 серпня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення, ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2018 року залишено без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про невідповідність заяви про забезпечення позову вимогам статті 151 ЦПК України, а тому обгрунтовано повернув зазначену заяву заявнику.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , у якій вони просили скасувати ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 17 серпня 2018 року, ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки поданій заявником заяві про забезпечення позову, яка відповідала вимогам ЦПК України, зокрема містила всю необхідну інформацію, в тому числі й щодо недоцільності застосування зустрічного забезпечення позову, оскільки право власності на спірне майно не оформлено у визначеному законодавством України порядку, а відтак ніхто не зазнає можливих збитків від забезпечення позову. Крім того, заявник надав суду квитанцію про сплату судового збору, у зв`язку з чим були відсутні підстави для повернення заяви про забезпечення позову.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня

2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 17 серпня

2018 року.

Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2019 року справу за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, за касаційною скаргою ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня 2018 року й постанову Апеляційного суду Сумської області від 17 серпня 2018 року призначено до судового розгляду.

Відповідно до статті 388 ЦПК України, який набрав чинності з 15 грудня

2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини третьої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Право на ефективний судовий захист закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першому протоколі та протоколах

№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, яку ратифіковано Законом України від 17 липня

1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першому протоколі та протоколах № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі Конвенція).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Зміст і форма заяви про забезпечення позову, а також інші вимоги до неї визначені статтею 151 ЦПК України.

Порядок розгляду заяви про забезпечення позову врегульований статтею 153 ЦПК України, зокрема частиною 9 якої визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Повертаючи заяву представника позивача про забезпечення позову, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що вона не відповідає вимогам частин першої та п`ятої статті 151 ЦПК України, а саме не зазначено: ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (Комишанської сільської ради, Охтирської районної державної нотаріальної контори), ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не надано документів на підтвердження сплати судового збору у встановлених законодавством порядку і розмірі.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховний суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій формалізовано підійшли до перевірки відповідності зазначеної заяви вимогам частини першої статті 151 ЦПК України, зокрема не звернули увагу, що у поданій представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . заяві про забезпечення позову зазначено про неможливість визначити ціну позову у зв`язку з відсутністю допуску до спірного нерухомого майна та недоцільність застосування зустрічного забезпечення позову, оскільки право власності на спірне майно не оформлено у визначеному законодавством України порядку.

Крім того, не зазначення в заяві про забезпечення позову ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (Комишанської сільської ради, Охтирської районної державної нотаріальної контори) не є обов`язковою підставою для повернення зазначеної заяви заявнику, в іншому випадку це можна розцінювати, як формальний підхід до розгляду заяви.

Однак, вказані порушення не призвели до ухвалення неправильного по суті судового рішення у зв`язку з ненаданням заявником доказів на підтвердження сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, а тому обгрунтовано повернули зазначену заяву заявнику у зв`язку з її невідповідністю вимогам частини п`ятої статті 151 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги про те, що суд не має права повертати заяву у зв`язку з відсутністю доказів на підтвердження сплати судового збору є неспроможними, оскільки частиною дев`ятою статті 153 ЦПК України визначено, що у разі невідповідності заяви про забезпечення позову вимог статті 151 ЦПК України, зазначена заява повертається заявнику.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій є законними та обгрунтованими, доводи касаційної скарги правильність висновків суду першої та апеляційної інстанції не спростовують, а тому касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 липня

2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 17 серпня

2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. А. Стрільчук

Судді: С. О. Карпенко

В. О. Кузнєцов

А. С. Олійник

Г. І. Усик