Провадження №2/447/146/19
Справа №447/2150/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

15.05.2019 року Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Бачуна О.І.

при секретарі Тремба І.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1 , представник відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвої Г.М. про визнання правочинів недійсними,-

в с т а н о в и в:

07.09.2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвої Г.М., в якому просив суд ухвалити рішення, яким:

- визнати недійсним договір дарування житлового будинку ( реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та земельної ділянки, площею 0,05 га., (кадастровий номер НОМЕР_2 ) розташованих за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 13.03.2017р,

- визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0471га., ( кадастровий номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ), розташованої за адресою Львівська область, Миколаївський район с.Дроговиж , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 09.08.2018р.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2017р. вирішено стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 261827,56грн. майнової шкоди та 992,51 грн. судових витрат. Відповідач ОСОБА_3 з метою уникнення виконання даного рішення переписав належний йому житловий будинок та дві земельні ділянки на свою дочку ОСОБА_4 оформивши договори дарування. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_3 передбачаючи негативні наслідки у випадку виконання судового рішення шляхом стягнення на належне йому нерухоме майно, уклав фіктивні договори, чим зробив неможливим виконання рішення суду від 23.01.2017року, тому змушена звернутися в суд за захистом свої прав та інтересів, шляхом визнання вищевказаних договорів недійсними.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 10.09.2018р. накладено арешт на житловий будинок ( реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та земельну ділянку, на якій він розташований ( площею 0,0500 га. кадастровий номер НОМЕР_2 ) з належними до будинку господарськими будівлями ( цегляна прибудова, сарай, колодязь, огорожі та інше), які розташовані за адресою АДРЕСА_1 та накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0471га., яка знаходиться за адресою Львівська область, Миколаївський район с.Дроговиж ( кадастровий номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ).

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 04.10.2019р. відкрито провадження у справі і підготовче судове засідання призначено на 31.10.2018р.

16.01.2019р. представником відповідачів ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву відповідно до якого, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, безпідставними, і такими що не підлягають до задоволення. Вказує на те, що позивачем не представлено документів про те, що рішення Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2017р. перебувало на примусовому виконанні, а також чи створював ОСОБА_5 перешкоди у виконанні вказаного рішення. Крім цього, вказує на те, що після укладення оспорюваних договорів дарування, ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, користується вказаним майном, а відтак не вбачає підстав для визнання договору дарування фіктивним на підставі ст.234 ЦК України.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 16.01.2019р. закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду по суті на 19.02.2019р.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлені нею позовні вимоги підтримала повністю, надавши суду пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Просила позов задоволити.

Додатково пояснила, що вважає, договір фіктивним, оскільки такий не породжує юридичних наслідків, не був спрямований на реальне настання правових наслідків та реальне заволодіння об`єктом нерухомості. Дійсною, прихованою метою укладених договорів був безкоштовний перехід права власності від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 з метою уникнення примусового виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 261827,56грн. майнової шкоди.

Представник відповідачів ОСОБА_2 в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечив, надав пояснення аналогічні наведеним у відзиві.

Третя особа - приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу Алексєєва Г.М. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності.

Судом встановлено:

08.07.2010р. батько позивачки - ОСОБА_6 , видав генеральне доручення на ім`я дочки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на право володіння та розпоряджання від його імені належним автомобілем FІАТ SCUDO номерний знак НОМЕР_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_6 помер. 28.10.2010 р ., ОСОБА_4 , діючи від імені покійного ОСОБА_6 на підставі вже недійсного доручення відчужила ОСОБА_3 вищевказаний автомобіль

09.06.2011р. рішенням Миколаївського районного суду Львівської області, визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу FІАТ SCUDO, номерний знак НОМЕР_5 ., укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

15.06.2012р. рішенням Миколаївського районного суду Львівської області, яке ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 31.10.2012р. залишено без змін, визнано ОСОБА_1 власником автомобіля FІАТ SCUDO номерний знак НОМЕР_5 , а ОСОБА_4 у задоволені позову про визнання за нею права власності відмовлено.

22.06.2016 р. рішенням Миколаївського районного суду Львівської області було відмовлено ОСОБА_1 , у задоволенні позову про відшкодування майнової та моральної шкоди. Дане рішення Миколаївського районного суду скасоване Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2017 р., і яким було стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 261827 грн. 56 коп. майнової шкоди, а також 992 грн. 51 коп. судових витрат.

Постановою Верховного Суду України від 11.07.2018р. рішення Апеляційного суду Львівської області від 23.01.2017р. було залишено без змін.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_6 , ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Дроговизької сільської ради народних депутатів від 17.11.1995р. №103, належить земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,04га, та для ведення особистого підсобного господарства площею 0,047га.

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 13.11.1990р. ОСОБА_3 належить житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Як вбачається із договору дарування земельної ділянки від 13.03.2017року, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар земельну ділянку площею 0,0500 га., (кадастровий номер НОМЕР_2 ),надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , індексний номер 82265291, від 13.03.2017р. ОСОБА_4 являється власником земельної ділянки площею 0,0500 га., (кадастровий номер НОМЕР_2 ), в АДРЕСА_1 .

Як вбачається із укладеного 13.03.2017року укладеного договору дарування житлового будинку, ОСОБА_3 безоплатно передав у власність ОСОБА_4 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,0500 га., (кадастровий номер НОМЕР_2 ), що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , індексний номер 82264248, від 13.03.2017р. ОСОБА_4 являється власником житлового будинк, по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування

Як вбачається із договору дарування земельної ділянки від 09.08.2018р., ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0471га., яка знаходиться за адресою Львівська область, Миколаївський район с .Дроговиж ( кадастровий номер НОМЕР_3 ).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності , індексний номер 133856773, від 09.08.2018р. ОСОБА_4 являється власником земельної ділянки площею 0,0471 га., (кадастровий номер НОМЕР_3 ), в с .Дроговиж, по Миколаївського району Львівської області .

Як вбачається із листа приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчук В.І. від 05.02.2019 №43, в нього перебуває виконавче провадження №56973722 з приводу стягнення з ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 заборгованості в сумі 262820,77 грн. Виконавче провадження відкрито 09.08.2018. За час виконання рішення ОСОБА_3 сплатив 13000 грн.

Оцінка суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та перевіривши матеріали цивільної справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

В судовому засіданні ОСОБА_1 покликається на те, що договір дарування земельної ділянки та договір дарування житлового будинку від 13.03.2017р. та договір дарування земельної ділянки від 09.08.2018р. є фіктивним, оскільки ОСОБА_3 укладав дані договору з метою уникнення виконання рішення суду про стягнення з нього грошових коштів.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Фіктивний правочин це правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, що зумовлювалися цим правочином. Ознака укладення правочину без наміру створити юридичні наслідки може бути притаманна діям однієї або обох сторін правочину. Однак фіктивний можна визнати правочин тільки за умови, що обидві сторони діяли без наміру створити цивільно-правові наслідки.

Не заслуговують на увагу суду, покликання ОСОБА_1 про те, що відповідачі по справі уклали договір без наміру створити цивільно-правові наслідки, оскільки одразу після укладення договорів, ОСОБА_4 зареєструвала своє право власності на житловий будинок та земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, користується вищевказаним майном, оскільки проживає у вказаному будинку та використовує земельні ділянки для особистих потреб. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_3 переоформила на свої ім`я рахунку по сплаті комунальних послуг і їх оплачує.

Крім цього, рішення суду про стягнення коштів з ОСОБА_3 ухвалено 23.01.2017 року, і набрало законної сили 23.01.2017р. в той час як договір дарування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,050га. ним було укладено 13.03.2017 року, тобто після ухвалення рішення про стягнення коштів, однак позивачка ОСОБА_1 не зверталася у виконавчу службу щодо виконання вищевказаного рішення, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем фіктивності договорів дарування у зв`язку із відсутністю головної ознаки фіктивного правочину - наміру створити правові наслідки, обумовлені спірним договором дарування, так як подальші дії сторін правочину свідчили про його виконання в натурі, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 10.09.2018р. про накладення арешту.

Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку ( реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та земельної ділянки, площею 0,05 га., ( кадастровий номер НОМЕР_2 ) розташованих за адресою АДРЕСА_1 , укладених між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 13.03.2017р, та договору дарування земельної ділянки площею 0,0471га., ( кадастровий номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ), розташованої за адресою Львівська область, Миколаївський район с.Дроговиж, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 09.08.2018р. - відмовити.

Скасувати ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 10.09.2018року про накладення арешту на житловий будинок ( реєстраційний номер НОМЕР_1 ) та земельну ділянку, на якій він розташований ( площею 0,0500 га. кадастровий номер НОМЕР_2 ) з належними до будинку господарськими будівлями ( цегляна прибудова, сарай, колодязь, огорожі та інше), які розташовані за адресою АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку площею 0,0471га., яка знаходиться за адресою Львівська область, Миколаївський район с .Дроговиж (кадастровий номер НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 , проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Третя особа приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєва Ганна Миколаївна, знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя Бачун О. І.