Справа № 130/2374/18
Провадження № 22-ц/801/877/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 рокуСправа № 130/2374/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т.О.,

суддів Рибчинського В.П., Медвецького С.К.,

за участі секретаря судового засідання Топольської В.О., відповідачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Ткаченко Т.В., розглянувши за правилами, вста-новленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляцій-ного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 усунення

перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, стягнен-

ня компенсації за користування житлом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

04 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про виселення та стягнення компенсації за користування житлом ( а. с. 3-4 ). З урахуванням уточнених по-зовних вимог позивач зазначав, що у квітні 2010 року колишня дружина, відпо-відачка у справі створила настільки важкі умови для спільного проживання, що він був вимушений залишити будинок АДРЕСА_1 та перейти жи-ти в будинок матері АДРЕСА_2 . Неодноразові спроби повернутися до житла не дали позитивних наслідків через створювані відповідачкою перешкоди. З травня 2010 року ОСОБА_2 не має доступу до власного житла, не володіє інформаці-єю про його стан, користувачів. Посилаючись на норми статей 317, 319, 383, 386, 387, 391 ЦК України, позивач просив суд задоволити його вимоги, висели-ти ОСОБА_1 з належного йому помешкання та стягнути з відповідачки на його користь компенсацію у розмірі 50 тисяч гривень за заволодіння і користу-вання будинком ( а. с. 3-4, 28 ).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, з нього на ко-ристь держави стягнуто 704,80 гривні судового збору. Ухвалою цього суду від 19 лютого 2019 року у рішенні суду від 08 лютого 2019 року виправлена опис-ка, а саме виключений абзац другий резолютивної частини із вказівкою про стягнення з позивача на користь держави судового збору, оскільки дана сума ним сплачена на виконання вимоги суду про відстрочення сплати судового збо-ру до ухвалення в справі судового рішення ( а. с. 81-88 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у частині виселення ОСОБА_1 з будинку АДРЕСА_1 ( а. с. 95-96, 105-106 ). Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, ухваленим за недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду від 19 квітня 2019 року ОСОБА_2 поновле-ний процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 лютого 2019 року, у справі від-крите апеляційне провадження ( а. с. 110 ).

05 травня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу позивача, де вона наголошує, що скаржник не зазначає, не обгрунтовує, у чому ж конкретно суд першої інстанції порушив норми процесу-ального або неправильно застосував норми матеріального права, неправильно встановив чи не довів обставини справи, через що доводи апеляційної скарги не відповідають вимогам цивільно-процесуального закону, не спростовують за-конність, справедливість оскаржуваного рішення суду. Встановлення судом в оскаржуваному рішенні факту удаваності правочину, за яким ОСОБА_2 набув право приватної власності на будинок АДРЕСА_1 , мало місце за об`єктивних для цього підстав, а позивач під час розгляду справи судом першої інстанції цього факту не спростував. Підстави для скасування оскаржуваного судового рішення скаржником не наведені. Як колишній член сім`ї власника житла відповідачка має право на проживання у ньому, іншого помешкання вона не має. У спірному будинку разом з відповідачкою проживають діти, одна з яких є неповноліт-ньою. ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рі-шення суду першої інстанції без змін ( а. с. 113-114 ).

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв від ньо-го суду не надійшло. Суд апеляційної інстанції у відповідності з нормами статті 372 ЦПК України ухвалив розглянути дану справу у відсутності ОСОБА_2 , ураховуючи, що він завчасно, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, додане до матеріалів справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу відповідачки, її адвоката Ткаченко Т.В., дослідивши матеріали справи, проана-лізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунто-ваність оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимо-ги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рі-шення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими дока-зами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне з`ясування обставин, що мають значення для справи, доведе-ність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не повністю відповідає цим вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 у повному обсязі, суд пер-шої інстанції врахував, що його вимоги грунтуються лише на мотивах перешко-джання відповідачкою у користуванні власністю, не допуску його до будинку. Враховуючи норми статей 109, 116, 156, 157, 162 ЖК України, статей 383, 405 ЦК України, суд визнав недоведеними заявлені позовні вимоги через відсут-ність належних та об`єктивних доказів на підтвердження вини відповідачки у непроживанні позивача у належному йому будинку. Також відсутні докази сис-темних порушень ОСОБА_1 . правил співжиття, що робить неможливим для ін-ших проживання в одному помешканні. Оскільки суду не представлено доку-ментальних підтверджень про укладення між сторонами у справі угоди про вне-сення плати за кристування житлом, то у відповідності з нормами статті 162 ЖК України відсутні законні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача грошової компенсації за користування будинком.

Вказані висновки суду першої інстанції є вірними. Судове рішення в цій частині правильне, таке, що відповідає нормам чинного законодавства, яке ре-гулює наявні між колишнім подружжям правовідносини з приводу користуван-ня будинком АДРЕСА_1 .

Разом з тим колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про обгрун-тованість доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 в частині щодо виходу суду першої інстанції за межі позовних вимог. Обгрунтовуючи право відповідачки на користування спірним житловим будинком як колишнього подружжя, члена сім`ї власника цього житла, суд першої інстанції вдався до правової оцінки під-стави набуття ОСОБА_2 права приватної власності на будинок, чітко вка-зав, що не приймає до уваги докази щодо державної реєстрації одноособово за позивачем права власності на житловий будинок, оскільки договір дарування йому будинку братом містить ознаки удаваного правочину, яким приховано вчинення договору купівлі-продажу зазначеного об`єкту нерухомості.

Приймаючи до уваги, що договір дарування будинку № АДРЕСА_1 , про який йдеться в оскаржуваному судовому рішенні, не є предметом спору у цій цивільній справі, апеляційна скарга ОСОБА_2 в частині висновку суду про удаваність вказаного правочину підлягає задоволенню. В решті апеляційна скарга задоволенню не підлягає як така, що не містить для цього достатніх та законних підстав.

Колегія суддів апеляційного суду важає доцільним зазначити, що свідоцтво про право власності від 21 жовтня 2011 року серії НОМЕР_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 видане на ім`я позивача ОСОБА_2 виконавчим комітетом Станіславчицької сільсь-кої ради Жмеринського району Вінницької області на підставі рішення цього виконавчого комітету від 26 вересня 2011 року № 89. Тобто юридично право власності на спірний будинок у позивача виникло та має місце не на підставі ін-шого правочину, окрім відповідного рішення органу місцевого самоврядуван-ня.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною прак-тикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуд-дя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`я-зок щодо обгрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Нормами статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або вит-ребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи роз-поряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України визначено, що ци-вільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або за-перечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ри-зик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею проце-суальних дій.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 лю-того 2019 року змінити, виключивши з абзацу восьмого його мотивувальної частини на п`ятому аркуші рішення наступний текст: «договір дарування, факт укладення якого та набуття за яким права власності на спірний будинок позива-чем ОСОБА_2 визнається стороною позивача, містить ознаки удаваного правочину, яким приховано вчинення договору купівлі-продажу зазначеного об`єкту нерухомості».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, од-нак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду про-тягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 травня 2019 року.

Суддя-доповідач Т.О. Денишенко

Судді В.П. Рибчинський

С.К. Медвецький