Справа № 215/4860/18
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Науменко Я.О.,

за участю: секретаря Конопліної С.І.,

представника позивача Ліфшиць З.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі №8 Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу №215/4860/18 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2018 р. ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг, в обґрунтування якої вказує, що позивач забезпечує надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_1 , у якому на першому поверсі є вбудоване нежиле приміщення №40, що набуто у власність відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2008 р.. 23.06.2016 р. зазначене приміщення було продане відповідачем, що мало наслідком припинення правовідносин у сфері зазначених послуг між позивачем і відповідачем, а відтак і припинення нарахування відповідачеві платежів за житлово-комунальні послуги. За період з 01.04.2013 р. по 23.06.2016 між позивачем і відповідачем виникли правовідносини щодо фактичного надання позивачем і отримання відповідачем житлово-комунальних послуг на оплатній основі. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, оплачувати послуги в строки, встановлені договором або законом, але цей обов`язок відповідачем з його вини не виконаний, внаслідок чого існує заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.04.2013 р. по 23.06.2016 р. у розмірі 16545,28 грн..

Листом вих.№846 від 05.11.2018 р. позивач повідомив суд, що наданий час відповідач не є фізичною особою-підприємцем (вх.№17534 від 12.11.2018 р.).

Відповідач у відзиві на позов заявлені до неї вимоги не визнала, вважаючи їх незаконними та необґрунтованими. При цьому послалась на те, що була власником вбудованого нежилого приміщення АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , будучи фізичною особою-підприємцем, де здійснювала підприємницьку діяльність. Вважає, що за таких підстав спірні правовідносини, що виникли між нею та позивачем, повинні розглядатись у порядку господарського судочинства. Крім того, зазначає, що між нею та позивачем не укладались будь-які договори щодо надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території, де вона здійснювала господарську діяльність, тому вона не зобов`язана оплачувати згадані послуги. Також вказує, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують як надання саме їй цих послуг, так і направлення їй рахунків на їх оплату (вх.№18968 від 04.12.2018 р.).

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що суб`єктом права власності на нерухоме майно, за яким надавались послуги позивачем, є відповідач як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець. Тобто відповідач діє виключно як фізична особа, а не суб`єкт підприємницької діяльності, не сплачуючи позивачеві надані ним житлово-комунальні послуги. Зазначене зобов`язання, яке порушується відповідачем, на думку позивача, не залежить від того, чи є відповідач фізичною особою-підприємцем (вх.№20116 від 20.12.2018 р.).

У доповненнях на відповідь на відзив позивач вказує, що за відповідачем припинено статус фізичної особи-підприємця 24.06.2016 р. і на даний час остання такою не є. Наголошує, що фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус фізичної особи-підприємця, не втрачає статусу фізичної особи. Також наявність у фізичної особи статусу фізичної особи-підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець в усіх без винятку відносинах. Тому відповідач як власник нежилого приміщення, на день виникнення спірних правовідносин між сторонами, отримувала від позивача житлово-комунальні послуги і звідси зобов`язана їх сплатити саме як фізична особа. У даному випадку відсутні підстави вважати, що даний спір пов`язаний із господарською діяльністю відповідача, суб`єктом якої вона на час розгляду справи вже не є (вх.№20360 від 26.12.2018 р.).

У відзиві на позов від 17.04.2019 р. відповідач повторно зазначила, що на час виникнення спірних правовідносин із позивачем, вона будучи суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем здійснювала господарську діяльність у нежилому приміщенні АДРЕСА_2 з роздрібної торгівлі продуктами харчування. З 24.06.2016 р. вона припинила підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 19.03.2019 р.. Вважає, що дана справа повинна розглядатись в порядку ГПК України господарським судом (вх.№7254 від 17.04.2019 р.).

Позивач у судовому засіданні 22.05.2019 р. подала суду докази надання послуг за адресою: АДРЕСА_1 за період із 01.11.2013 р. по 30.06.2016 р..

Ухвалою від 20.11.2018 р. прийнято до розгляду і відкрито провадження у даній справі та визначено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено проведення першого судового засідання на 20.12.2018 р..

В зв`язку з зайнятістю судді в іншій справі справа 20.12.2018 р. не розглядалась.

У судовому засіданні 06.02.2019 р. за клопотанням представника позивача було оголошено перерву до 21.02.2019 р..

В зв`язку з зайнятістю судді в іншій справі справа 21.02.2019 р. не розглядалась.

У судовому засіданні 18.03.2019 р. було оголошену перерву для надання можливості представнику позивача подати докази надання відповідачу послуг із утримання будинку і споруд та прибудинкової території.

В зв`язку з зайнятістю судді в іншій справі справа 23.04.2019 р. не розглядалась.

У судовому засіданні 24.05.2019 р. було оголошено вступну і резолютивну частини ухвали.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Позивач ТОВ «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» є юридичною особою, яка надає послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі (об`єкт №1), що підтверджується договором від 21.12.2012 р. та актом прийому-передачі від 21.12.2012 р., укладеними між позивачем та Управлінням комунальної власності міста виконавчого комітету Криворізької міської ради (а.с.8-10, 11).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за період із 01.04.2013 р. по 23.06.2016 р. у розмірі 16545,28 грн. по оплаті житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_1 , власником нежилого вбудованого приміщення № АДРЕСА_3 якого у спірний період була суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 .

Зазначене підтверджується розрахунком (інформацією про стан особового рахунку 6053), а.с.5-7.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.06.2016 р. відповідач передала у власність ОСОБА_3 майно, що складається з нежилого приміщення вбудоване на першому поверсі чотирьохповерхового житлового будинку загальною площею 248,35 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , місто Кривий АДРЕСА_1 (тринадцять) приміщення 40 (сорок), а.с.12-13.

Згідно зі свідоцтвами про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 остання набула зазначеного статусу з 09.04.2003 р. (а.с.36,37).

Відповідно до договору купівлі-продажу приміщення, яке орендує фізична особа-підприємець ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 , придбане фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 від 02.09.2008 р.. Останній Управлінням комунальної власності міста передано на підставі даного договору та акту прийому-передачі від 02.10.2008 р. зазначений об`єкт нерухомості (а.с.33-35, 38).

Зазначений договір зареєстровано розпорядженням міського голови м. Кривого Рогу №580-р від 24.10.2008 р. (а.с.39).

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил (абзац 2 статті 1). А утримання будинків і прибудинкових територій це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством (абзац 17 статті 1).

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (частина перша та друга статті 19 Закону Закон № 1875-IV). Виробник послуг може бути їх виконавцем (частина третя статті 19 того ж Закону).

Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником (частина шоста статті 19 Закону № 1875-IV).

Тобто, позивач є управителем будинку, в якому знаходиться нежиле приміщення, належне відповідачу в період із 01.04.2013 р. по 23.06.2016 р., і виконавцем відповідних житлово-комунальних послуг, а відповідач як власник приміщення у вказаний період була їх споживачем.

Виконавець це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору (абзац 5 статті 1 Закону № 1875-IV), а управитель це особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору (абзац 16 статті 1 того ж Закону).

Відповідно до статті 1 Закону № 1875-IV власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд це фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абзац 7 статті 1). А споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абзац 14 вказаної статті).

Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу (далі ГК) України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак, підприємець це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.03.2019 р. № вбачається, що суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 здійснювала види діяльності: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. З 24.06.2016 р. внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за власним рішенням (а.с.69-72, 74).

Відповідач ОСОБА_1 відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Тернівської районної у місті ради від 29.10.2018 р. з 31.01.1986 р. по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 (а.с.18).

Тобто, у нежилому приміщенні АДРЕСА_2 , що набуто у власність відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 02.09.2008 р., нею здійснювалась господарська діяльність у сфері роздрібної торгівлі.

Таким чином, суд вважає, що між суб`єктами господарювання (ТОВ та ФОП) виникли господарські відносини щодо надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_1 .

До суду з позовом позивач звернувся 22.10.2018 року.

Велика Палата Верховного Суду (Постанова від 05.06.2018 року у справі №338/180/17, провадження №14-144цс18), вважає, що фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, провадження у справі підлягає закриттю, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд роз`яснює позивачу, що ця справа має бути розглянута за правилами господарського судочинства.

При цьому, навіть враховуючи, що представник позивача зазначав про необхідність розгляду справи в порядку цивільного судочинства, а відповідач заперечувала проти цього, то згідно з ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).

Керуючись ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст.256, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у цивільній справі №215/4860/18 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «ДОМ.КОМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг.

Ухвала суду набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 27.05.2019 року.

СУДДЯ