КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/8507/17 Головуючий у суді І інстанції Борець Є.О.
Провадження № 22-ц/824/6831/2019 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ігнатченко Н.В.,

суддів : Олійника В.І., Приходька К.П.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Київського обласного центру зайнятості на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у справі за позовом Київського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманої допомоги по безробіттю,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2017 року Бориспільськийміськрайонний центр зайнятостізвернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь незаконно отриману допомогу по безробіттю в розмірі 23 202,91 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ОСОБА_1 , перебуваючи з 2 грудня 2014 року на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримуючи з 9 грудня 2014 року щомісячнодопомогу по безробіттю, одночасно уклав з ПрАТ «ММЦ-СТБ» договір про участь в телевізійній передачі від 10 грудня 2014 року та на виконання цього договору отримав грошову винагороду в розмірі 250,00 грн. Відповідач приховав ці обставини, тому на вимогу позивача 25 вересня 2015 року добровільно повернув отриману допомогу по безробіттю за один день в розмірі 96,16 грн. В подальшому від повернення іншої частини виплачених коштів він категорично відмовився. У зв`язку з цим, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» кошти, отримані відповідачем у період з 10 грудня 2014 року по 7 вересня 2015 року, підлягають поверненню.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у порядку процесуального правонаступництва замість Бориспільського міськрайонного центру зайнятості до участі у справі в якості позивача залучено Київський обласний центр зайнятості.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач отримав грошову винагороду лише одноразово та в незначному розмірі, на вимогу центру зайнятості добровільно повернув отриману за один день допомогу по безробіттю, умисного невиконання ним своїх обов`язків та зловживання ними не встановлено, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач, через представника за довіреністю - Гук А.В. , подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач в порушення норм частини 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» під час перебування на обліку в службі зайнятості як безробітний приховував факт перебування в трудових відносинах з ПрАТ «ММЦ-СТБ», а тому з моменту укладення договору належав до зайнятого населення у розумінні положень статті 1 Закону України «Про зайнятість населення». Наявність працевлаштування не дає відповідачу права на отримання статусу безробітного та унеможливлює отримання допомоги по безробіттю. Законодавець покладає на застраховану особу обов`язок подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, і лише в разі умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними, з такої особи стягується сума виплаченого забезпечення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Відзив мотивований тим, що відповідач дійсно уклав цивільно-правовий договір про участь у телевізійній передачі, проте зйомки відбувались лише один день - 31 січня 2015 року і саме за цей день ним було повернуто позивачу кошти в розмірі 96,16 грн. Фактично відповідач отримав винагороду в розмірі 203,22 грн та витратив їх на проїзд до павільйону, де проводилась зйомка, та назад додому. Позивач намагається двічі притягнути відповідача за одне і теж правопорушення. Останній же формально належав один день до категорії зайнятого населення. Крім того, укладений між ОСОБА_1 та ПрАТ «ММЦ-СТБ» договорів не має ознак трудового.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 2 грудня 2014 року ОСОБА_1 було надано статус безробітного та зараховано на облік в Бориспільському міськрайонному центі зайнятості. 9 грудня 2014 року відповідачу була призначена допомога по безробіттю. 8 вересня 2015 року було припинено його реєстрацію як безробітного у зв`язку з його працевлаштуванням за наймом на умовах трудового договору (а.с. 6, 79).

Як вбачається з довідки головного бухгалтера Бориспільського міськрайонного центру зайнятості, у період часу з 2 грудня 2014 року до 8 вересня 2015 року ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю в розмірі 23 395,23 грн (а.с. 24).

10 грудня 2014 року ОСОБА_1 уклав з ПрАТ «ММЦ-СТБ» договір про участь у телевізійній передачі № 9338/14, за яким відповідач зобов`язався прийняти участь у зйомці телевізійної передачі, а ПрАТ «ММЦ-СТБ» зобов`язалось виплатити йому грошову винагороду в розмірі 250,00 грн (а.с. 10-12).

31 січня 2015 року на виконання вказаного договору ОСОБА_1 прийняв участь зйомці телевізійної передачі, за що ПрАТ «ММЦ-СТБ» виплатило йому грошову винагороду в розмірі 203,22 грн, утримавши необхідні податки та збори, що підтверджується копією акту прийому-передачі наданих послуг та прав від 31 січня 2015 року (а.с. 13).

Однак з листа директора юридичного департаменту ТОВ «Телеканал СТБ» № 00128/18 від 5 березня 2018 року вбачається, що участь ОСОБА_1 у телевізійній передачі була виключно одноразовою та тривала лише один день - 31 січня 2015 року. За цими ознаками така діяльність не може вважатись повноцінною зайнятістю відповідача у розумінні пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» (а.с. 81).

За статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно.

Пунктом 9 частини 1 статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» встановлено, що реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг).

Згідно із частиною 2 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Частиною 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Зі змісту вказаної норми закону слідує, що законодавець покладає на застраховану особу обов`язок подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, і лише в разі умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними, з такої особи стягується сума виплаченого забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

У матеріалах даної справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 повідомив позивача про укладення ним договору про участь у телевізійній передачі та отримання ним грошової винагороди, проте така бездіяльність відповідача сама по собі не може вважається умисним зловживанням ним своїми обов`язками та свідчити про відсутність підстав для припинення реєстрації ОСОБА_1 як безробітного, а також стягнення з нього допомоги по безробіттю за весь час перебування на обліку у Бориспільському міськрайонному центрі зайнятості.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції, наказом директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості№ 294 від 16 вересня 2015 року було зобов`язано відповідача сплатити допомогу по безробіттю, нараховану за 31 січня 2015 року, в розмірі 96,16 грн (а.с. 15). 25 вересня 2015 року ОСОБА_1 добросовісно виконав цей обов`язок, сплативши позивачу зазначені грошові кошти (а.с. 17).

Так, 5 жовтня 2017 року наказ директора Бориспільського міськрайонного центру зайнятості № 294 від 16 вересня 2015 року був визнаний недійсним, однак цей організаційно-правовий захід був вжитий лише через два роки після прийняття наказу та повернення ОСОБА_1 . допомоги по безробіттю, а також виключно у зв`язку з тим, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи звернув увагу представника позивача на вказану обставину.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною 3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої йому допомоги по безробіттю.

При цьому місцевим судом правильно зазначено про відсутність недобросовісності з боку відповідача, оскільки останній отримав грошову винагороду лише одноразово та в незначному розмірі, а стягнення з нього грошових коштів в розмірі 23 202,91 грн, що майже в сто разів перевищує розмір отриманої винагороди, суперечить вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що хоча відповідач і не повідомив центр зайнятості про укладення ним з ПрАТ «ММЦ-СТБ» цивільно-правової угоди, згідно з якою він приймав участь у зйомці телевізійної передачі лише один день - 31 січня 2015 року та отримав фактичний дохід в розмірі 203,22 грн, це не свідчить про наявності умислу в його діях чи умисного невиконання ним своїх обов`язків при отриманні допомоги по безробіттю, а як наслідок наявності підстав для стягнення з нього допомоги по безробіттю, яка була йому виплачена за період з 10 грудня 2014 року по 7 вересня 2015 року.

Вищевказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727св18) від 6 лютого 2019 року та у постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду, прийнятої у справі № 362/2992/17 (провадження № 61-32378св18) від 25 липня 2018 року.

Згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статтей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Київського обласного центру зайнятості залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2018 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Олійник

К.П. Приходько