Справа № 316/2120/18
Провадження № 2/316/243/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2019 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області, у складі

головуючого судді Куценка М.О.,

за участі секретаря судового засідання Нестерової Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Енергодар Запорізької області, в порядку загального позовного провадження цивільну справу №316/2120/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання матері,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є матір`ю відповідачки по справі. Позивачка є пенсіонеркою та інвалідом 2 групи. ЇЇ доход складається з пенсії, яку вона витрачає на ліки та сплату комунальних платежів, інших джерел доходу не має. Позивачка зазначає, що її донька матеріальної допомоги їй не надає, тому просить суд стягувати з відповідачки на свою користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частки з усіх заробітків відповідачки.

Ухвалою суду від 06.12.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 24.01.2019 року, постановлено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, та замінено судове засідання для розгляду справи по суті, підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 11.02.2019 року підготовче провадження у справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивачка ОСОБА_1 надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.85).

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з`явилася, від її представника - адвоката Сухенко Ю.М. надійшла письмова заява, відповідно до якої просить справу розглядати без її участі та без участі відповідачки (а.с.94).

В підтвердження своїх заперечень стороною відповідача надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідачка позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, оскільки вважає, що позивачкою не надано підтверджень стосовно потреби в матеріальній допомозі. Зазначає, що своїй матері вона матеріально допомагає, а саме: сплачувала її лікування в клініці м. Харкова, здійснювала догляд за нею, неодноразово сплачувала комунальні рахунки. Вважає, що дохід позивачки у вигляді пенсії у розмірі 1452 грн. перевищує встановлений у розмірі 1435 грн. прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а також позивачка має ряд соціальних пільг та користується правом на отримання матеріальної допомоги на лікування за рахунок місцевого бюджету (а.с.39-41).

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено та стороною відповідача не заперечується, що позивачка по справі - ОСОБА_1 ,є матір`ю відповідачки.

Позивачка є пенсіонером за віком та інвалідом 2 групи, що підтверджується посвідченням (а.с.2).

Згідно довідки про доходи, позивачка отримує пенсію за віком у розмірі 1452 грн. (а.с.3).

Згідно з випискою ДУ «Інститут медичної радіології» ім.. С.П. Григорьєва НАМНУ з медичної картки стаціонарного хворого від 01.02.2017 року, позивачка має основний діагноз: Са правої грудної залози, рТ2N0M0, ст..2А, кл.кр. ІІ (два), стан після хірургічного лікування (12.01.2017 року операція - радіакальная мастектомія по Маддену справа), та супутні хвороби: ІХС: атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонична хвороба І ст. (а.с.5).

Згідно з медичною випискою ДЗ «СМСЧ №1», позивачка потребує дообстеження в умовах стаціонару і продовженні спеціального лікування (а.с.86).

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Як роз`яснено у пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, можливе лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Відповідачка не визнає позовних вимог у повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову.

Так, відповідачка надала платіжне доручення про грошовий переказ позивачці у розмірі 1005,03 грн. (а.с.44), в підтвердження того, що вона надавала матеріальну допомогу своїй матері.

В підтвердження свого матеріального становища, відповідачка надала довідку про доходи, згідно з якою її щомісячна зарплатня складає 3800 грн. (а.с.46), та квитанції про сплату комунальних послуг (а.с.64-67). Крім того, відповідачка зазначила, що має кредитні зобов`язання у розмірі 874,96 грн. щомісяця (а.с.68,69,70), та незадовільний стан здоров`я, що вимагає постійного підтримуючого лікування. Також відповідачка має на своєму утриманні неповнолітню дитину, 2003 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.42).

Проте, майновий стан відповідачки не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, а лише впливає на розмір аліментів, та з матеріалів справи не вбачається підстав передбачених статтею 204 СК України для звільнення відповідачки від сплати аліментів на утримання позивачки.

Позивачка просить стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини, проте з таким розміром суд не може погодитися з наступних підстав.

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Верховний Суд у постанові від 10.10.2018р. у справі № 301/160/17 (провадження № 61-28415св18) виходив з того, що необхідність стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків має визначатися залежно від їх матеріального становища. При цьому до уваги має братися отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не породжує виникнення у дітей обов`язку їх утримання, та не свідчить про наявність потреби у наданні матеріальної допомоги.

Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016р. у справі № 6-3066цс15.

Позивачка обґрунтовувала позовні вимоги посиланням на те, що вона є непрацездатною, інвалідом другої групи, отримує пенсію, більшу частину з яких витрачає на придбання, ліків. Коштів, необхідних для забезпечення її життєдіяльності не вистачає, а тому зважаючи на скрутне матеріальне становище вона потребує матеріальної допомоги, яку має можливість надавати її донька.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999р. № 966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2246-VIII установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2019 році зокрема осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.

Із наданої позивачем довідки про розмір пенсії за віком вбачається, що розмір пенсії ОСОБА_1 є нижче прожиткового мінімуму, встановленому у 2019 році для осіб, які втратили працездатність.

На момент розгляду цієї справи позивачка отримує пенсією за віком у розмірі, який дійсно є меншим ніж прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, крім того згідно з письмовою інформацією, наданої УПСЗН ЕМР , позивачка отримувала матеріальну допомогу на лікування за рахунок коштів міського бюджету з Фонду матеріальної допомоги: у червні 2017 року - 790 грн., у лютому 2018 року - 5500 грн., у січні 2019 року - 5600 грн. (а.с.95).

На підставі викладеного, враховуючи, що позивачка є непрацездатною, доказів її ухилення від виконання батьківських обов`язків, передбачених ч.1 ст.204 СК України, відносно її доньки - відповідачки по справі, суду не надано, а також зважаючи на спільний обов`язок всіх дітей утримувати батьків та матеріальне становище відповідачки по справі, виходячи із засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову та стягнення з відповідачки аліментів на утримання матері, в розмірі 1/10 частини щомісячно, оскільки даний розмір аліментів буде достатнім для задоволення потреб позивачки, та таким, що не буде порушувати прав та інтересів відповідачки та її неповнолітньої дитини.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір» враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за вимогами про стягнення аліментів, судовий збір повинен бути стягнутий з відповідачки на користь держави в розмірі 704 грн. 80 коп..

Керуючись ст..ст. ст. 202-205 СК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання матері- задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на її утримання у розмірі 1/10 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи стягнення з дати набрання рішенням суду чинності і довічно.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн..

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до Енергодарського міського суду Запорізької області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: М. О. Куценко