Справа № 133/1698/18
Провадження № 22-ц/801/865/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєчко В. Л.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 рокуСправа № 133/1698/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів Якименко М. М., Шемети Т. М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Сєчка В. Л. від 22 лютого 2019 року (дата складення повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення) в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, -

встановив:

13 липня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк) звернулось з цим позовом, за яким просило стягнути на його користь 31646 грн 36 к. заборгованості за кредитним договором без номера від 31 серпня 2012 року, яка складається з:

- 6146 грн 45 к. борг по тілу кредиту;

- 10432 грн 39 к. борг по процентах за користування кредитом;

- 13084 грн 36 к. пеня;

- 500 грн 00 к. штраф (фіксована частина);

- 1483 грн 16 к. штраф (процентна складова).

На обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що 31 серпня 2012 року ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 9000 грн 00 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних. В подальшому кредитний ліміт змінювався відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, в зв`язку з чим станом на 22 травня 2018 року утворилась заборгованість у зазначеному розмірі.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 лютого 2019 року у позові відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надало доказів на підтвердження факту укладення кредитного договору. Копії Умов та Правил надання банківських послуг не містять підпису ОСОБА_1 , а тому не можуть свідчити, що саме ці умови є складовою частиною укладеного 31 серпня 2012 року договору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просило скасувати це рішення і ухвалити нове про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 31 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України) (анкета-заява на а. с. 6), за яким він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 9000 грн 00 к. на кредитну карту (а. с. 28 зворот). З наданого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку борг ОСОБА_1 станом на 22 травня 2018 року становить 31646 грн 36 к., з яких: тіло кредиту - 6146 грн 45 к., заборгованості за процентами - 10432 грн 39 к., пеня - 13084 грн 36 к., штраф - 500,00 грн. фіксована частина та 1483 грн 16 к. процентна складова (а. с. 3 зворот).

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Отже, підписавши анкету-заяву ОСОБА_1 погодився на отримання кредиту відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність фактів як укладення кредитного договору так і згоди відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами з обслуговування кредитних карт «Універсальна», які визначають його умови.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте, ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування того, що при підписанні анкети-заяви він погоджувався на інші, ніж викладені в доданих позивачем Умовах і Правилах надання банківських послуг, умови, на які саме умови кредитного договору ОСОБА_1 погоджувався при отриманні кредиту не вказував.

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника заснованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя цієї статті).

За положеннями статті 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, а саме - пунктом 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по договору на суму від 100 грн, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення, яка нараховується разом з нарахування процентів.

У той самий час згідно з пунктом 2.1.1.7.6. Умов та Правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів по будь-якому зобов`язанню за договором більше ніж на 30 днів.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, однак ця постанова не містить висновку про те, який же вид неустойки (штраф чи пеня) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано до його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, необхідно враховувати вимоги справедливості і розумності (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є розумним і справедливим, з урахуванням їх розміру.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Умова договору про сплату пені у разі виникнення прострочених зобов`язань за борговими зобов`язаннями на суму від 100 грн, що за розрахунком банку становить 13084 грн 36 к. - 78,9 % основного зобов`язання (6146 грн 45 к. тіло кредиту + 10432 грн 36 к. проценти за користування кредитом), суперечить приписам пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є несправедливою.

Частина друга статті 549 ЦК України визначає, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного, або неналежно виконаного зобов`язання.

Заявлений до стягнення штраф (процентна складова) в сумі 1483 грн 16 к. дійсно дорівнює 5% від суми заборгованості, але фіксована частина штрафу, визначена в сумі 500 грн 00 к., не відповідає положенню закону, яке визначає поняття штрафу, а тому не може таким вважатись, в зв`язку з чим позовна вимога в цій частині задоволенню також не підлягає.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 18062 грн 00 к. заборгованості, з яких 6146 грн 45 к. тіло кредиту, 10432 грн 39 к. проценти за користування кредитом та 1483 грн 16 к. штраф (процентова складова).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 2514 грн 13 к. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної скарги ((1762 грн 00 к. - сума судового збору, сплаченого за подання позовної заяви + 2643 грн 00 к. - сума судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги) / 31646 грн 36 к. - ціна позову Х 18062 грн 00 к. - розмір позовних вимог, який підлягає до задоволення).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 лютого 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ вул. Грушевського, 1Д, , заборгованість за договором кредиту від 11 травня 2016 року в розмірі 18062 (вісімнадцять тисяч шістдесят дві) грн 00 к., з яких 6146 (шість тисяч сто сорок п`ять) грн 45 к. - борг по тілу кредиту, 10432 (десять тисяч чотириста тридцять шість) грн 39 к. борг по процентах за користування кредитом, 1483 (одна тисяча вісімдесят три) грн 16 к. - штраф.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», 01001, м. Київ вул. Грушевського, 1Д, , судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2514 (дві тисячі п`ятсот чотирнадцять) грн 13 к.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий підпис О. С. Панасюк

Судді підпис Т. М. Шемета

підпис М. М. Якименко

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк