ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/146/19

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/589/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Лакізи Г.П.

секретар: Герасименко Ю.О.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Чернігівводоканал» на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Чернігівводоканал» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

дата складання повного тексту: 25 лютого 2019 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до КП «Чернігівводоканал» в якому просила визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування їй боргу в сумі 2711 грн. 07 коп. за послуги водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_3; зобов`язати відповідача зняти з ОСОБА_1 неправомірно нараховану заборгованість в розмірі 2711 грн. 07 коп. за послуги водопостачання та водовідведення за вказаною адресою; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 6664 грн. 04 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є інвалідом 1 групи, з 2008 року отримувала субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, яка призначалась Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради. Однак, з травня 2017 року Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради позивачу було відмовлено у призначенні субсидії з посиланням на наявність у неї заборгованості перед КП «Деснянське» та КП «Чернігівводоканал», при цьому вона вчасно здійснювала оплату обов`язкових платежів за житлово-комунальні послуги. Рішеннями судів дії Управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові та Чернігівської міської ради були визнані незаконними та зобов`язано Чернігівську міську раду компенсувати за рахунок місцевого бюджету ОСОБА_1 додаткові витрати на оплату ЖКП, які нараховані КП Чернігівводоканал». Оскільки дані дії здійснені не були і виникла заборгованість. КП «Чернігівводоканал» на ім`я позивача надсилав квитанції та листи з погрозами про відключення від водопостачання та водовідведення та реалізацію її майна з торгів, що негативно вплинуло на стан її здоров`я, вона вимушена була постійно проходити курси лікування стаціонарно, відповідно, купувати ліки та підтримувати свій організм, понесла витрати на загальну суму 6664 грн. 04 коп. Заподіяну моральну (немайнову) шкоду позивач оцінює в 10000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 лютого 2019 року задоволено частково позов ОСОБА_1 , визнано неправомірними дії КП «Чернігівводоканал» щодо нарахування ОСОБА_1 боргу в сумі 2711 грн. 07 коп. за послуги водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_3; зобов`язано КП «Чернігівводоканал» зняти з ОСОБА_1 неправомірно нараховану заборгованість в розмірі 2711 грн. 07 коп. за послуги водопостачання та водовідведення за адресою АДРЕСА_3 . У задоволенні вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість в розмірі 2711 грн. 07 коп. виникла не з вини позивача, а з вини Чернігівської міської ради, яка не забезпечила компенсацію додаткових витрат, пов`язаних з оплатою спожитих позивачем ЖКП понад соціальну норму; однак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами причинного зв`язку між протиправними діями КП «Чернігівводоканал» та погіршенням її морального та фізичного самопочуття, у зв`язку з чим позов в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягає

Не погоджуючись з вказаним рішенням КП «Чернігівводоканал» звернулося до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неналежну оцінку доказів, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги КП «Чернігівводоканал» зводяться до того, що підприємство надаються послуги не лише позивачу, а і її доньці ОСОБА_2 із розрахунку на двох чоловік. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 018 року було задоволено вимогу про компенсацію в сумі 695 грн. 98 коп. з загальної суми боргу 1588 грн. 82 коп., тобто станом на лютий 2018 року ОСОБА_1 вже мала борг в розмірі 892 грн. 84 коп., який збільшився на початку грудня до 2828 грн. 89 коп., а на січень 3008 грн. 72 коп., з яких було вже відраховано 695 грн. 98 коп., які перераховані Чернігівською міською радою, на що не звернув уваги суд першої інстанції.

КП «Чернігівводоканал» зазначає, що покриття оплати з водопостачання за рахунок субсидії передбачено в межах встановленої норми - 4,0 кубометри в місяць на одну особу, а все, що перевищує вказану соціальну норму, повинно оплачуватись споживачем послуг особисто. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №181 від 20 квітня 2017 року затверджені норми питного водопостачання холодної води і водовідведення для населення - 8,821 куб.м на місяць, на підставі яких і нараховані розрахунки, однак позивач протягом 2016-2018 років не сплачувала за спожиті послуги по діючим тарифам.

На думку КП «Чернігівводоканал» суд першої інстанції прийшов до висновку про вину Чернігівської міської ради без залучення даної особи в якості сторони у справі, а КП «Чернігівводоканал» не має відповідати за зобов`язаннями Чернігівської міської ради.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні моральної та матеріальної шкоди, також подала апеляційну скаргу та, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 лютого 2019 року в частині відмови стягнути з КП «Чернігівводоканал» на користь ОСОБА_1 6664 грн. 04 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди та задовольнити дані вимоги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 полягають в тому, що судом було проігноровано пакет документів, який надавався нею до матеріалів справи, дані документи не вивчалися судом та були повернуті позивачу, про що свідчить письмове повідомлення Деснянського районного суду м.Чернігова.

ОСОБА_1 зазначає, що сторона захисту зверталась до суду з письмовим клопотанням щодо розгляду даної справи за участю сторін для того, щоб позивач мала змогу надати пояснення та медичну документацію разом з чеками, які б свідчили про погіршення її фізичного стану від безпосереднього та незаконного впливу на неї з боку КП «Чернігівводоканал». Однак, 25 лютого 2019 року судом була винесена ухвала про відмову в задоволенні клопотання представника позивача, при цьому у позивача були багаточисельні медичні документи - виписки- епікризи та чеки, які свідчать про придбання ліків.

ОСОБА_1 звертає увагу, що весь час з моменту виникнення боргу працівники КП «Чернігівводоканал» погрожували їй тим, що за несплату цього боргу її позбавлять права власності на квартиру, що майно буде реалізовано на торгах, такі погрози надсилались письмово. На ґрунті цих подій у позивачки виникло хвилювання, дані події вона сприймала близько до серця і як результат - це негативно вплинуло на стан її здоров`я. Зазначає, що потребує постійно проводити лікування, купувати ліки, підтримувати свій організм, витратила багато нервів та сил для звернення до судів з приводу захисту її прав та законних інтересів, стала дуже знервованою, порушився сон та апетит. Вказує, що з 2015 року ці моральні знущання пригнічували її кожного дня.

ОСОБА_1 вважає, що жодний розмір грошової компенсації не згасить душевний біль та не відшкодує моральні страждання в матеріальній формі, однак зможе деякою мірою зменшити вплив негативних наслідків на її особисте та суспільне життя.

У наданий судом строк ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу КП «Чернігівводоканал», в якому просить задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, стягнувши з відповідача матеріальну та моральну шкоду. Також позивачем подано пояснення по справі. Позивач посилається на захворювання, які виникли у неї після отримання листів відповідача про відключення водопостачання та водовідведення, про погрози з боку відповідача; зазначає про наявні захворювання та коштовне лікування; вказує тривалі судові процеси та необхідність захисту своїх прав в суді; посилається на порушення суддею Логвіною Т.В. норм процесуального закону щодо розгляду справи в спрощеному порядку без повідомлення сторін; посилається на порушення адвокатами Корольовою Л.В. та Пирог Л.О . своїх обов`язків при захисті прав ОСОБА_1 в судах. В той же час у відзиві позивач не заперечує проти апеляційної скарги КП «Чернігівводоканал» по кожному з доводів.

Від ОСОБА_1 . 17 травня 2019 року надійшла заява про відмову від адвоката Пирог Л.О., тому судове засідання 17 травня 2019 року проведено без участі адвоката.

КП «Чернігівводоканал» відзив у письмовій формі на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не подало. Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи (а.с.10, 132, 143).

Позивач вчасно здійснює оплату обов`язкових платежів за житлово - комунальні послуги, що підтверджується відповідними квитанціями про оплату (а.с.28, 29) та розрахунком з абонентом ОСОБА_1 (а.с.76). Крім того, дана обставина не спростована відповідачем.

ОСОБА_1 має право на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг, яка призначається Управлінням праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м.Чернігові ради (а.с.27).

Постановою Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправними і скасовано рішення УПСЗН Деснянського районної у м.Чернігові ради про відмову в призначенні ОСОБА_1 субсидії на оплату житлово-комунальних послуг з травня 2017 року та зобов`язано відповідача призначити житлову субсидію. Даним рішенням встановлено, що позивач здійснювала оплату комунальних послуг в межах державних соціальних стандартів у сфері житлово - комунального обслуговування, встановлених Постановою №409, при цьому, заборгованість утворилася саме внаслідок неоплати витрат на житлово - комунальні послуги, нарахованих з перевищенням соціальних нормативів, встановлених Постановою №409, що мають відшкодовуватись за рахунок коштів місцевого бюджету. Таким чином, вказана заборгованість виникла не з вини ОСОБА_1 , а з вини Чернігівської міської ради, яка не забезпечила компенсацію додаткових витрат, пов`язаних з оплатою спожитих ОСОБА_1 . житлово - комунальних послуг понад соціальну норму (а.с.14-15).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року задоволено позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, визнана протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення компенсації ОСОБА_1 додаткових витрат на оплату житлово - комунальних послуг, які нараховані КП «Чернігівводоканал» у межах, що перевищують соціальні нормативи встановлені постановою КМУ від 06 серпня 2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово - комунального обслуговування». Також суд зобов`язав Чернігівську міську раду компенсувати за рахунок місцевого бюджету ОСОБА_1 додаткові витрати на оплату житлово - комунальних послуг, які нараховані КП «Чернігівводоканал», шляхом погашення заборгованості в розмірі 695 грн. 98 коп. перед КП «Чернігівводоканал» (а.с.19-21).

Вбачається також, що ОСОБА_1 зверталась до КП «Чернігівводоканал» з заявою про подання відомостей до УПСЗН Деснянської районної у м.Чернігові ради та про здійснення перерахунку платежів (а.с.11-13).

Матеріали справи містять повідомлення КП «Чернігівводоканал» про наявність заборгованості в 2016-2017 роках та про необхідність сплатити дану заборгованість, про можливі наслідки добровільної несплати (а.с.30, 31).

Крім того, ОСОБА_1 надано квитанції та товарні чеки про придбання лікарських засобів (а.с.32-58).

Вбачається також, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача для здійснення перерахунку на які отримувала відмову (а.с.84, 85).

Згідно наданих позивачем документів, зокрема, повідомлення Чернігівської міської лікарні №2 ОСОБА_1 спостерігається в поліклінічному відділенні лікарні з 2000 року. За період з 2014-2016 роки неодноразово зверталась по медичну допомогу до лікарів ЧМЛ №2 з загостреннями хронічних захворювань, а також лікувалась в стаціонарі. Зокрема з 15 серпня 2012 року по 29 серпня 2012 року з виразковою хворобою 12-палої кишки, активна фаза, хронічних перебіг. Перфорація виразки в сальникову сумку, пенетраця виразки в гепатодуоденальну зв`язку, голівку підшлункової залози. Розповсюдження серозно-фібринозний перитоніт. Бронхіальна астма ІІІ ст., змішана форма, персистуючий перебіг. ХОЗЛ ІІІ ст., ДН ІІ ст. ЦВХ. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН ІІА ст. З 12 липня 2013 року по 25 липня 2013 роки з діагнозом: Пептична виразка гастроентероанастамозу. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Симптоматична артеріальна гіпертензія. СНІ І А ст. ФК ІІІ. Об`ємне утворення правої нирки. З 29 жовтня 2014 року по 03 листопада 2014 року з діагнозом: Бронхіальна астма ІІІ ст., змішана форма, гормонозалежна, загострення. ДН І Іст. ІХС. Дифузний кардіосклероз. СН ІІА ст., ФК ІІІ. Виразкова хвороба 12-п кишки, хронічне протікання, нестійка ремісія. ЦВХ. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ-ІІІ ст. Об`ємне утворення правої нирки. В подальшому перебувала на стаціонарному лікуванні з 28 вересня 2015 року по 29 вересня 2015 року, з 01 жовтня 2015 року по 12 жовтня 2015 року та з 19 травня 2016 року по 03 червня 2016 року (а.с.86, 153-154).

Також позивачем надано довідку з лікарні про стан здоров`я від 15 лютого 2017 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 активно спостерігається лікарями поліклініки Чернігівської міської лікарні №2 з 2000 року. Неодноразово лікувалася амбулаторно та стаціонарно з приводу: Цереброваскулярної хвороби, дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ст. у формі вираженого астено-невротичного синдрому, легкого емоційно-вольового зниження, стійких помірних вестібуло-атаксичних розладів, атеросклерозу артерій головного мозку. Ішемічної хвороби серця, дифузного кардіосклерозу, симптоматичної артеріальної гіпертензії, серцевої недостатності ІІ А ступеню, ІІ функціонального класу. Бронхіальної астми, ІІІ стадії, змішаної форми, середньої важності, персистуючого перебігу, дихальної недостатності ІІ ступеню. Виразкової хвороби 12 палої кишки, неактивна фаза, хронічного перебігу, (операція 2012 року - видалення виразки, антруектомія, гастродуоденостомія), хронічного гастриту культі шлунку, стадія нестійної ремісії. Післяопераційної вентральної грижі. Хронічної сенсорноневральної приглухуватості. Утворення правої нирки. Останнє стаціонарне лікування відбулося в неврологічному відділенні Чернігівської міської лікарні №3 з 27 грудня 2016 року по 13 січня 2017 року. Також 13 лютого 2017 року її відвідував вдома дільничний терапевт в зв`язку з погіршенням стану: скаргами на головний біль, головокружіння. Після огляду встановлений діагноз: Цереброваскулярної хвороби, дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ступеню, хронічного порушення мозкового кровообігу в вертебро-базілярному басейні з частими церебральними кризами (2-3 рази на добу) в вигляді стійкого вестібуло-атаксичного синдрому, вираженого астено-невротичного синдрому в стадії декомпенсації. ОСОБА_1 було призначене лікування в амбулаторних умовах. За станом здоров`я протипоказані фізичне та психоемоційне навантаження (а.с.87, 155).

До апеляційної скарги КП «Чернігівводоканал» прикладено Статут комунального підприємства (а.с.110-121), копію платіжного доручення з якого вбачається, що Чернігівською міською радою було сплачено заборгованість ОСОБА_1 згідно рішення суду по справі №825/1362/18 в сумі 695 грн. 98 коп. (а.с.122) та копію розрахунку з абонентом ОСОБА_1 з якого вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 прописані 2 особи та розмір заборгованості станом на лютий 2019 року складає 3123 грн. 81 коп. (а.с.123).

ОСОБА_1 до апеляційної скарги прикладено Виписки з лікарень з яких вбачається, що позивач перебувала на лікуванні в Чернігівській обласній лікарні з 10 березня 2010 року по 17 березня 2010 року (а.с.144),Чернігівській міській лікарні №2 з 01 жовтня 2015 року по 12 жовтня 2015 року (а.с.145), Чернігівській міській лікарні №3 з 02 серпня 2017 року по 15 серпня 2017 року (а.с.146), Чернігівської міської лікарні №3 з 28 грудня 2016 року по 13 січня 2017 року (а.с.147); Чернігівської міської лікарні №1 з 29 квітня 2016 року по 13 травня 2016 року (а.с.148), Чернігівської міської лікарні №2 з 19 травня 2016 року по 03 червня 2016 року (а.с.149), Чернігівської міської лікарні №2 з 28 вересня 2015 року по 29 вересня 2015 року (стан погіршився після перенесеного стресу) (а.с.150), Чернігівської міської лікарні №3 з 08 серпня 2018 року по 22 серпня 2018 року (а.с.151).

Надано довідки про стан здоров`я за листопад 2015 року (а.с.152), за грудень 2018 року (а.с.156), протокол обстеження (а.с.179), довідки лікарень (а.с.180, 181, 186).

Наявні талони до супровідного листка (а.с.157), копії сигнальних листків (а.с.158, 183, 184, 185), повідомлення СШМД (а.с.182, 187, 189, 190, 191, 192), копії рецептів (а.с.188, 193).

Також позивач приклала копії повідомлень КП «Чернігівводоканал» про наявність заборгованості, які направлялись на адресу ОСОБА_1 починаючи з 2016 року (а.с.159-163).

Позивачем надано копію відповіді на відзив УПСЗН Деснянської районної у м.Чернігові ради на який вона посилається, як на підтвердження моральних страждань та обґрунтованості моральної шкоди (а.с.164-165), а також копію відзиву КП «Чернігівводоканал» в якому відповідач зазначив, що лічильник на воду в квартирі позивача не встановлено, хоча ОСОБА_1 підкреслює, що лічильник встановлений по акту від 28 грудня 2018 року по Договору №2232 (а.с.166-167).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України №2» від 08 квітня 2010 року наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

При цьому суд враховує позиції ЄСПЛ щодо аргументації судових рішень, закріплені, зокрема в рішенні «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, в якому наголошується, що «право може вважатися ефективним, тільки, якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (п.33 рішення від 21 березня 2000 року у справі «Дюлоранс проти Франції»; пп. 32 - 35 рішення від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).

Частиною 3 ст.12, ст.ст.76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпції щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Реалізуючи право на судовий захист, звертаючись до суду, позивач повинен вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848, визначено умови призначення та порядок надання громадянам щомісячної житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, зокрема на послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до п.6 Постанови КМУ від 21 жовтня 1995 року № 848 «Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово - комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива», зазначені випадки, при яких житлова субсидія не призначається.

Пунктом 3-1 Постанови КМУ від 06 серпня 2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово - комунального обслуговування», встановлено, що в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання житлово - комунальних послуг, що перевищують соціальні нормативи, визначені цією постановою, компенсація додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату житлово - комунальних послуг, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів.

Згідно п.18 даного положення житлова субсидія на оплату житлово-комунальних послуг надається шляхом перерахування коштів на рахунки управителів багатоквартирного будинку, а також на рахунки виконавців комунальних послуг. Громадяни, яким призначено житлову субсидію, зобов`язані щомісяця сплачувати обов`язкову частку платежу.

Після закінчення опалювального (неопалювального) сезону невикористана сума житлової субсидії повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг до державного бюджету в повному обсязі на підставі акта розрахунку загального обсягу невикористаних сум житлової субсидії у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.15 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року за №848 визначено, що громадяни, яким призначено субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, зобов`язані щомісяця сплачувати вартість фактично спожитої послуги з урахуванням розміру призначеної субсидії (крім випадків нарахування плати за послугу з централізованого опалення за відсутності засобів обліку теплової енергії з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря відповідно до пунктів 40-48 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, коли одержувач субсидії повинен щомісяця сплачувати за централізоване опалення обов`язкову частку платежу). Сума субсидії, яку структурними підрозділами з питань соціального захисту населення було переказано на рахунки підприємств - виробників/виконавців житлово-комунальних послуг для оплати їх вартості в розмірі соціальних нормативів і яка не використана домогосподарством внаслідок економії споживання послуг, зараховується підприємством - виробником/виконавцем як оплата послуг, у тому числі обов`язкової частки платежу домогосподарства, на наступні розрахункові періоди. Підприємство - виробник/виконавець послуги зобов`язане зазначати суму переплати за послугу у платіжних документах одержувачам субсидії.

Після закінчення опалювального сезону невикористана сума субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, послуг з газо- та електропостачання для індивідуального опалення (в разі використання природного газу/електричної енергії для індивідуального опалення) повертається підприємством - виробником/виконавцем такої послуги до бюджету в повному обсязі на підставі акта розрахунку загального обсягу невикористаних сум субсидії.

Розрахунок та повернення до невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату послуги з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення та послуг з газо-, електропостачання для індивідуального опалення здійснюються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо задоволення позову в частині визнання неправомірними дій відповідача щодо нарахування ОСОБА_1 боргу в сумі 2711 грн. 07 коп. за послуги водопостачання та водовідведення наданими позивачці та зобов`язання відповідача зняти дану заборгованості, а також в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, насамперед, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у :в`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 51.03.1995 року №4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі, незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доводи апеляційної скарги КП «Чернігівводоканал», що судом не взято до уваги відрахування від загальної суми боргу сплачених коштів Чернігівською міською радою та посилання на рішення окружного суду, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки саме рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 018 року було встановлено, що ОСОБА_1 в повному обсязі здійснювала обов`язкові платежі, визначені органом, що призначив їй субсидію. Також вказаним рішенням встановлено, що на лютий 2018 року така заборгованість становить 1588 грн. 82 коп. і вона є різницею між нарахуваннями, здійсненими КП «Чернігівводоканал» за нормами споживання встановленими рішенням виконкому Чернігівської міської ради, та встановленими Постановою КМ України №409, що підтверджується довідкою КП «Чернігіводоканал» про здійснення нарахування та оплату та рішення УПСЗН Деснянської районної у м.Чернігові ради при призначення субсидії. Дане рішення набрало законної сили. Таким чином, саме КП «Чернігівводоканал» здійснив неправомірні нарахування заборгованості позивачу, які і підлягають зняттю.

Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи апеляційної скарги КП «Чернігівводоканал», що покриття оплати з водопостачання за рахунок субсидії передбачено в межах встановленої норми - 4,0 куб.метри в місяць на одну особу, а все, що перевищує вказану соціальну норму, повинно оплачуватись споживачем послуг особисто також не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки відповідно до п.3-1 Постанови КМУ №409 встановлено, що в разі затвердження органами місцевого самоврядування норм споживання ЖКП, що перевищують соціальні нормативи, визначені п.п.2-4 п.3 цієї постанови, компенсація додаткових витрат громадянам, яким відповідно до законодавства призначено субсидію на оплату ЖКП, у разі відсутності квартирних приладів обліку холодної та гарячої води здійснюється за рахунок місцевих бюджетів (постанову доповнено п.п.3-І згідно з постановою КМУ від 11 листопада 2016 року №803).

Доводи КП «Чернігівводоканал», що суд першої інстанції прийшов до висновку про вину Чернігівської міської ради без залучення даної особи в якості сторони у справі, а КП «Чернігівводоканал» не має відповідати за зобов`язаннями Чернігівської міської ради, є надуманими та такими, що відхиляються апеляційним судом оскільки протиправну бездіяльність Чернігівської міської ради було встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом було проігноровано пакет документів, який надавався нею до матеріалів справи, дані документи не вивчалися судом та були повернуті позивачу, про що свідчить письмове повідомлення Деснянського районного суду м.Чернігова, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки дані документи оглянуті апеляційним судом та не є підставою для скасування рішення в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди. Зокрема апеляційний суд звертає увагу, що заборгованість позивача перед КП «Чернігіводоканал» почала виникати з 2016 року. В той же час, як свідчать виписки та довідки з медичних закладів ОСОБА_1 спостерігається в поліклінічному відділенні лікарні №2 з 2000 року, а за період з 2014-2016 роки неодноразово зверталась по медичну допомогу до лікарів ЧМЛ №2 з загостреннями хронічних захворювань, а також лікувалась в стаціонарі. Дійсно, матеріали справи свідчать, що позивач часто хворіє, однак вона почала хворіти задовго до виникнення спору з відповідачем, тому дані обставини не підтверджують моральних страждань ОСОБА_1 саме від дій відповідача.

Доводи ОСОБА_1 , що весь час з моменту виникнення боргу працівники КП «Чернігівводоканал» погрожували їй, що вплинуло на стан її здоров`я, що вона потребує постійно проводити курс лікування, купувати ліки, підтримувати свій організм, витратила багато нервів та сил для звернення до судів з приводу захисту її прав та законних інтересів, стала дуже знервованою, порушився сон та апетит, також не є підставою для скасування рішення, оскільки, як зазначено вище, необхідність лікування та купівлю ліків у позивачки виникла задовго до нарахування боргу, а повідомлення про заборгованість не є погрозами. Також з Виписки №4850 Чернігівській міській лікарні №3, де вона перебувала на лікуванні з 02 серпня 2017 року по 15 серпня 2017 року вбачається, що стан ОСОБА_1 погіршився гостро, коли вона втратила свідомість в департаменті екології після психоемоційного перенапруження (зі слів медичного персоналу бригади ШМД) (а.с.146), тобто дії працівників КП «Чернігівводоканал» не впливали на погіршення стану позивачки.

Доводи позивачки, що судом було неправомірно відмовлено в проведенні судового засідання з повідомленням сторін, не впливають на рішення суду першої інстанції, оскільки апеляційним судом заслухано особисту думку та пояснення ОСОБА_1 , які не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд також перевірив відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу КП «Чернігівводоканал», однак даний відзив більш викладений, як письмові пояснення позивачки та не спростовують рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують вірного по суті рішення.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Комунального підприємства «Чернігівводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 25 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 24 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: