Справа № 199/5746/13-ц
(2/199/1139/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

23.05.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого Якименко Л.Г.

за участю секретаря Гасанової М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АІСЕ Україна до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю АІСЕ Україна, який є правонаступником Приватного акціонерного товариства АІСЕ Україна, звернувся до суду з даним позовом до відповідачів про стягнення боргу.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилається на те, що 23.12.2004 року між ПрАТ «АІСЕ Україна» та відповідачем ОСОБА_1 була укладена Угода №82909 з Додатками №1 та №2, згідно з якою позивач зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 послуги з придбання автомобіля на основі системи Автоплан.

Дана система продажу полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати автомобіль - і які стають учасниками системи. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років.

На Асигнаційному акті від 29.08.2005 року ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля та він, скориставшись положеннями ст.9 Додатку №2 до Угоди, звернувся із заявою про вибір іншої моделі автомобіля, ніж та, що вказана у Додатку №1 ( ОСОБА_3 Sens) до Угоди, та обрав автомобіль Деу Ланос. При цьому, 19.09.2005 року ним була сплачена різниця поточної вартості між цінами вищезазначених моделей автомобілів в розмірі 6600,00 (шість тисяч шістсот гривень) 00 коп. (46 500,00 грн. (актуальна ціна автомобіля Ланос в вересні 2005 р.) - 39 900,00 грн. (актуальна ціна DAEWOO Sens в вересні 2005 р.). У подальшому ОСОБА_1 повинен був сплачувати наступні Повні внески відповідно до поточної ціни автомобіля вказаного в Додатку №1 до Угоди (DAEWOO Sens), як це передбачено п. 9.2 ст.9 Додатку №2 до Угоди.

Позивач належним чином виконував умови Угоди та у вересні 2005 року ОСОБА_1 отримав автомобіль Деу Ланос, кузов № НОМЕР_1 , 2005 року випуску, і зареєстрував його на своє ім`я у МРЕВ 1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській обл. (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Відповідно до ст.4 Угоди ОСОБА_1 зобов`язався оплатити вартість автомобіля та вартість наданих йому позивачем послуг шляхом сплати 84 (вісімдесяти чотирьох) щомісячних Повних внесків.

Керуючись Пунктом 11.2 Статті 11 Додатку 2 до Угоди, ОСОБА_1 були надані гарантії повного виконання зобов`язання за Угодою №82909, а саме надано ПрАТ «АІСЕ Україна» на забезпечення виконання зобов`язань, гарантії поручителів щодо солідарної відповідальності за зобов`язаннями ОСОБА_1 . за Угодою №82909.

08 вересня 2005 року між ПрАТ «АІСЕ Україна», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким вони зобов`язалися відповідати солідарно перед кредитором у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 . зобов`язань за Угодою №82909.

Починаючи з січня 2005 року ОСОБА_1 сплачував щомісячні внески систематично порушуючи п. 4.2 Додатку №2 до Угоди щодо розміру оплат, а з квітня 2011 року взагалі припинив сплату внесків.

Оскільки заборгованість за угодою не сплачена, тому позивач просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 га користь ПрАТ «АІСЕ Україна» суму заборгованості за Угодою №82909 у розмірі 9091,89 грн., а також судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 надала до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що про існування боргу ОСОБА_1 перед позивачем дізналася лише із заочного рішення від 01.10.2013 року №199/5746/13.

ОСОБА_2 зазначила, що підписувала договір поруки, у якому ціна автомобіля була зазначена - 28 809,75 грн., а сума боргу ОСОБА_1 перед позивачем вирахувана виходячи із ціни автомобіля станом на 2011 рік 71 680 грн., що є значно більшою ніж та, згоду на яку надавала відповідачка, крім того, жодних повідомлень від позивача вона, як поручитель, не отримувала.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 у судове засідання також не з`явилися, надали до суду спільну заяву, у якій просили розглядати справу за їх відсутності, в частині позову до ОСОБА_2 відмовити.

Ухвалою суду від 11.06.2018 року провадження в частині стягнення боргу із ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито відповідно до п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України (а.с.202).

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.12.2004 року між Приватним акціонерним товариством «АІСЕ Україна» та відповідачем ОСОБА_1 була укладена Угода №82909 з Додатками №1 та №2, згідно з якою позивач зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 послуги з придбання автомобіля на основі системи Автоплан (а.с.9).

Система «Автоплан» полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати автомобіль - і які стають учасниками системи. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років.

На Асигнаційному акті від 29.08.2005 року ОСОБА_1 було надано Право на отримання автомобіля та він, скориставшись положеннями ст.9 Додатку №2 до Угоди, звернувся із заявою про вибір іншої моделі автомобіля, ніж та, що вказана у Додатку №1 (DAEWOO Sens) до Угоди, обравши автомобіль Деу Ланос. При цьому, 19.09.2005 року ним була сплачена різницю поточної вартості між цінами вищезазначених моделей автомобілів у розмірі 6600,00 (шість тисяч шістсот гривень) 00 коп. (46 500,00 грн. (актуальна ціна автомобіля Ланос в вересні 2005 р.) - 39 900,00 грн. (актуальна ціна DAEWOO Sens у вересні 2005 р.)(а.с.15).

08 вересня 2005 року між ПрАТ «АІСЕ Україна», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким вони зобов`язалися відповідати солідарно перед кредитором у повному обсязі за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Угодою №82909 (а.с.17).

У вересні 2005 року ОСОБА_1 отримав автомобіль Деу Ланос, кузов № НОМЕР_1 , 2005 року випуску, і зареєстрував його на своє ім`я у МРЕВ 1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській обл. (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.16).

ОСОБА_1 перестав сплачувати внески за автомобіль, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 9091,89 грн., відповідно 29.09.2011 за вих.№82909/п/в ПрАТ «АІСЕ Україна» направило платіжну вимогу боржнику ОСОБА_1 та поручителям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.24-29).

ОСОБА_2 вказаний лист не отримала та він повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с.27). Таким чином, ОСОБА_2 , як поручитель, не була у встановленому законом порядку повідомлена про наявну заборгованість. Інших заходів щодо належного вручення поручителям претензії (платіжної вимоги) позивач не вживав, повторно чи за допомогою інших засобів зв`язку, не надсилав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 627-629 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ст.903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, враховуючи, що до теперішнього часу ОСОБА_1 заборгованість не погасив та ухиляється від її сплати, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати щомісячних внесків у сумі 9091,89 грн. задовольнити.

Стосовно позовних вимог до поручителя ОСОБА_2 суд вважає відмовити з наступних підстав.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення та існування правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати наступне.

Так, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред`явлення вимоги» та «пред`явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Як зазначалося вище, 29.09.2011 за вих.№82909/п/в ПрАТ «АІСЕ Україна» направляло платіжну вимогу боржнику ОСОБА_1 та поручителям ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.24-29), однак ОСОБА_2 вказаний лист не отримала та він повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с.27). Таким чином, ОСОБА_2 , як поручитель, не була у встановленому законом порядку повідомлена про наявну заборгованість, інших заходів щодо належного вручення поручителям претензії (платіжної вимоги) позивач не вживав, повторно чи за допомогою інших за собі зв`язку, не надсилав.

В такому разі, ПрАТ «АІСЕ Україна» не повідомив ОСОБА_2 про виникнення заборгованості за умовами Угоди з 2011 року і по теперішній час, а також не надав доказів отримання нею листа-вимоги (претензії) про погашення такої заборгованості.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Відповідно, з урахуванням відсутності належних та допустимих доказів по справі, правові підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , як поручителя, відсутні, оскільки позивачем не доведено факту отримання нею платіжної вимоги.

Враховучюи вищевикладене, суд вважає даний позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АІСЕ Україна заборгованість зі сплати щомісячних внесків у сумі 9091,89 грн., а також 229,40 грн. витрат по сплаті судового збору на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись 12, 13, 19, 80, 81, 82 89, 131, 141, 223, 258, 259, 263-265, ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 509, 526, 610,612, 627-629, 903, 553, 554, 559 ЦК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю АІСЕ Україна до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення боргу, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_4 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АІСЕ Україна заборгованість зі сплати щомісячних внесків у сумі 9091,89 грн., а також 229,40 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 9321 (дев`ять тисяч триста двадцять одна) гривню 19 копійок.

В іншій частині позову, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 29.05.2019 року.

Суддя: