Справа № 467/412/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Явіци І.В.,

з участю секретаря судового засідання Андросової А.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ :

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування

Позивач подала до Арбузинського районного суду Миколаївської області позов, яким порушила питання про розірвання шлюбу з ОСОБА_2

Свої вимоги умотивувала тим, що 13 червня 2013 року уклала з відповідачем шлюб, від якого має двох неповнолітніх дітей.

Проте, спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства і виховання дітей.

Наразі фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, відповідач проживає окремо, втім, спору про розподіл спільного майна та місце проживання дітей немає.

Позивач, крім цього вказала, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини з відповідачем не бачить, між ними існують неприязні відносини, внаслідок чого втрачено почуття любові і поваги, а тому строк для примирення не потрібен.

За таких обставин, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 13 червня 2013 року виконкомом Іванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, актовий запис № 1.

Процесуальні дії у справі

Провадження за вимогами позивача було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 20 квітня 2019 року, справу призначено в порядку загального позовного провадження і з цього ж дня розпочате підготовче провадження у ній.

22 травня 2019 року сторони подали заяви, у яких просили розглядати справу за їх відсутності, висловили позиції щодо позову та не заперечували проти ухвалення рішення за наслідками підготовчого судового засідання.

Зокрема, відповідач вказані у позовній заяві обставини визнав і посилався на те, що наслідки ст. 206 ЦПК України йому зрозумілі. Просив позов задовольнити.

Позивач письмовою заявою свої вимоги підтримала, аналогічно зазначила про обізнаність із наслідками, визначеними ст. 206 ЦПК України.

Позиція учасників справи

Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, про його дату час і місце повідомлена належно, подала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності,

висловила позицію щодо підтримання позову та зазначила, що проти ухвалення судом рішення за результатами підготовчого провадження не заперечує.

Відповідач у підготовче судове засідання також не прибув, надав аналогічну заяву, якою позов визнав, проти його задоволення не заперечував, так само, як і проти ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження.

За таких обставин, на підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, суд вправі ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у порядку ст. 206 ЦПК України.

При цьому, суд не установив будь яких фактів, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а як наслідок, не убачав підстав для відмови у прийнятті визнання ним позову і продовження у зв`язку із цим судового розгляду.

Тому, за таких обставин, суд ухвалив рішення на підставі ч.3 ст. 200 ЦПК України.

Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин з посиланням на докази, а також оцінка аргументів позивача

Тож, суд, перевіривши доводи і обгрунтованість висунутих позивачем вимог, оцінивши надані йому докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши з їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до такого.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , сторони уклали шлюб 13 червня 2013 року, який був зареєстрований виконкомом Іванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 1.

Від шлюбу сторони мають двох дітей : синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 13 червня 2013 року та серії НОМЕР_3 від 21 квітня 2015 року відповідно, виданими виконкомом Іванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області.

Та відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Стаття ж 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин.

Та кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Але як слідує із позовної заяви, сторони шлюбні відносини фактично припинили, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, діти проживають з позивачкою, а тому таке дає суду підстави вважати, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують, внаслідок чого шлюб носить формальний характер.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд, окрім цього, виходив із положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, за якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Водночас, згідно із положеннями ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд переконався, що визнання відповідачем позову у цьому випадку не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, обставини, на які посилається позивач і які визнав відповідач, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження їх шлюбу суперечить їхнім же інтересам, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України підлягає розірванню, а позов у цій частині відповідно задоволенню.

При цьому, за правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України).

Суд вважає такою, що не підлягає задоволенню вимога позивача про залишення їй дошлюбного прізвища, зокрема, виходячи із такого.

Статтею 113 СК України передбачено право особи, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Право на зміну імені встановлюють і норми статті 295 ЦК України.

Однак на даний час суд позбавлений можливості визначити прізвище позивача своїм рішенням, виходячи з такого.

Відповідно до абз. 2 ч.3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, своїм рішенням суд лише засвідчує факт розірвання шлюбу.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VI державна реєстрація зміни імені проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою фізичної особи, яка досягла віку, встановленого законом, за місцем її проживання за наявності в архівах відділів державної реєстрації актів цивільного стану відповідних актових записів цивільного стану та відомостей у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян.

Водночас, суд констатує, що спору про право позивача на відновлення дошлюбного прізвища між сторонами не виникло, відповідач будь-яких заперечень щодо даної вимоги не висував, у той час, завданнями цивільного судочинства, згідно із ст. 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тож, з огляду на таке, суд позбавлений повноважень визначити прізвище позивача своїм рішенням, а позивач, у свою чергу, не позбавлена можливості реалізації свого права на зміну прізвища у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, вимога позивача про залишення прізвища « ОСОБА_5 » не підлягає до задоволення, а як наслідок, позов у цілому належить задовольнити частково.

Щодо розподілу судових витрат

Суд, окрім цього, за імперативною вимогою ч.1 ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із визнанням відповідачем позову, вважає за необхідне вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, що становить 384, 20 грн.

І з цих мотивів, керуючись ст. 12, 13, 89, 142, 200, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Іванівка Арбузинського район Миколаївської області області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем с. Коштове, Доманівського району, Миколаївської області, який був зареєстрований 13 червня 2013 року виконкомом Іванівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис № 1.

В решті вимог відмовити.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 (п`ятдесят) відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні цього позову, що становить 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Явіца