КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №756/3250/18

30 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Тітова М.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

13 березня 2018 року ОСОБА_2 звернулась до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 17.03.2017 року нею було передано у позику ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7080 доларів США. Строк повернення позики був встановлений до 22.03.2017 року. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 17.03.2017 року.

На даний час позика відповідачкою не повернута. Сума боргу складає 7080 доларів США, що за курсом НБУ на день подання позовної заяви (26,5 грн. за 1 долар США) складає 187 620,00 грн.

Враховуючи наведене, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму боргу в розмірі 187 620 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг у розмірі 187 620, 00 грн., а також судові витрати розмірі 1876,20 грн., а всього - 189 496, 20 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року, 28 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 липня 2018 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що рішення суду ухвалене без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначала, що адвокат Вєдєрнікова О.С. не підтвердила на дату подання нею позову своїх повноважень на підпис позову від імені ОСОБА_2 і не представила суду жодного документу, за яким ОСОБА_1 заборгувала особисто Вєдєрніковій О.С. будь-які кошти, а також доказів про передачу грошових коштів і не повернення їх. За таких обставин, суд має залишити позовну заяву без руху, а тому ухвала суду про відкриття провадження у справі від 20 березня 2018 року є незаконною. Зауважує, що суду було надано документи, які були викрадені ОСОБА_2 з офісного сейфу приватного підприємства відповідача, а саме: повернуту відповідачці ОСОБА_2 у 2017 році розписку та Акт про власність на земельну ділянку й за фактом викрадення цих документів відкрито кримінальне провадження №0000839 від 28.01.2019 року та №00013723 від 27.12.2018 року. Розрахунок заборгованості вважає нікчемним у зв`язку з закінченням договору після повернення боргу у присутності свідків. Крім того, суддя розглянув справу без прийняття повноважень головуючого у даній справі та її не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Сторожик Анатолій Володимирович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Вєдєрнікова Олена Сергіївна заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17.03.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, відповідно до якої позивачка надала відповідачці в позику 7080,00 доларів США зі строком повернення - 22.03.2017 року. (а.с. 8)

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідачка взяла у неї в позику грошові кошти в сумі 7080 доларів США, позика відповідачкою не повернута, у зв`язку з чим просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь суму боргу в розмірі 187 620 грн., яка є еквівалентом 7080 доларів США за курсом НБУ на день подання позовної заяви.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка зобов`язання за договором позики від 17.03.2017 року не виконує, грошові кошти в сумі 7080,00 доларів США позивачці не повертає, а тому права позивачки порушені і підлягають захисту.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених дійсних обставинах справи, досліджених судом доказах та відповідає вимогах матеріального права, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Як зазначалося вище, 17.03.2017 року ОСОБА_1 власноручно написала розписку згідно якої вона взяла в борг у ОСОБА_2 суму в розмірі 7080 дол. США строком до 22.03.2017 року та зобов`язалася повернути 7080 дол. США 22.03.2017 року.

Вказана розписка свідчить про укладення між сторонами 17.03.2017 року договору позики та виникнення між ними договірних зобов`язань.

Належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вказані в розписці грошові кошти були повернуті позикодавцю у строк, обумовлений в договорі - до 22 березня 2017 року, відповідачкою ОСОБА_1 не було надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Станом на дату розгляду справи оригінал розписки перебуває у позичкодавця ОСОБА_2 , що за правилом ст. 545 ЦК України та умовами договору позики також свідчить про невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язання по поверненню позики.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 17.03.2017 року в сумі 187620 грн., що є еквівалентом 7080,00 доларів США, на час подання позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що адвокат Вєдєрнікова О.С. не підтвердила на дату подання нею позову своїх повноважень на підпис позову від імені ОСОБА_2 і не представила суду жодного документу за яким ОСОБА_1 заборгувала особисто Вєдєрніковій О.С. будь-які кошти, а також доказів про передачу грошових коштів відповідачці і не повернення їх позивачці, колегія суддів відхиляє, так як вони не грунтуються на фактичних обставинах справи, досліджених доказах, вимогах процесуального та матеріального права,виходячи з наступного.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_2 , вона підписана її представником адвокатом Вєдєрніковою Оленою Сергіївною.

У відповідності до ч.7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Згідно вимог ч.1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною 4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

До позовної заяви, поданої 13.03.2018 року представником ОСОБА_2 було додано: договір про надання правової допомоги від 12 березня 2018 року, предметом якого є надання адвокатом Вєдєрніковою Оленою Сергіївною правової допомоги ОСОБА_2 щодо представлення інтересів і захисту прав клієнта, зокрема, в будь-яких судах усіх інстанцій; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №5153 від 29.08.2012 року; ордер серії КВ №397258 від 12.03.2018 року на надання правової допомоги ОСОБА_2 адвокатом Вєдєрніковою Оленою Сергіївною в Оболонському районному суді м. Києва. (а.с.9-12)

Отже, на момент подачі позовної заяви в інтересах ОСОБА_2 , адвокатом Вєдєрніковою Оленою Сергіївною до позовної заяви були додані всі необхідні документи на підтвердження її повноважень, а тому підстав для залишення вказаної позовної заяви без руху у суду першої інстанції не було, й відповідно заперечення в апеляційній скарзі на ухвалу суду від 20 березня 2018 року про відкриття провадження є безпідставними. Позов подано до суду повноважним представником.

Доводи апеляційної скарги про те, що Вєдєрніковою О.С. не надано доказів за якими ОСОБА_1 заборгувала кошти особисто Вєдєрніковій О.С. , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позовна заява не містить доводів про те, що борг у відповідачки виник перед Вєдєрніковою О.С. Остання, діючи в інтересах ОСОБА_2 , посилалась на наявність договірних відносин саме між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і просила стягнути заборгованість з відповідачки саме на користь ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги на те, що суду на підтвердження боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 було надано документи, які були викрадені ОСОБА_2 з офісного сейфу приватного підприємства відповідача, а саме: повернуту відповідачу ОСОБА_2 у 2017 році розписку та Акт про власність на земельну ділянку та що за даним фактом викрадення цих документів відкрито кримінальне провадження №0000839 від 28.01.2019 року та №00013723 від 27.12.2018 року колегія суддів зазначає наступне.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0000839, зареєстрованого 29.01.2019 року вбачається, що 28.01.2019 року надійшла заява ОСОБА_1 в якій зазначалося, що в період часу з 2016 року по листопад 2018 року громадянка ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , за попередньою змовою з невстановленими особами, шляхом обману та зловживання довірою громадянки ОСОБА_1 , під виглядом інвестування ПП «Доміно Тур-7», власником якої є ОСОБА_1 , заподіла останній майнову шкоду. (а.с.150)

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 0013723, зареєстрованого 27.12.2018 року вбачається, що 27.12.2018 року надійшла заява ОСОБА_1 щодо заволодіння грошовими коштами ПП «Доміно Тур-7» шахрайським шляхом, протягом 2016-2017 років, за адресою: АДРЕСА_2 , вчинене ОСОБА_5 під виглядом надання відсоткової позики ОСОБА_1 , чим завдано матеріальної шкоди. ( а.с.151)

Отже, із зазначених витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальні провадження №0000839 від 28.01.2019 року та №00013723 від 27.12.2018 року стосуються вчинення можливих шахрайських дій громадянкою ОСОБА_5

Інформації про незаконні дії по викраденню оригіналу боргової розписки від 17.03.2017 року, яка знаходилася у Кафтан Надії Олександрівни, ОСОБА_2 , зазначені витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань не містять. Доказів наявності вироку, яким би були встановлені зазначені обставини, відповідачкою суду не надано.

З огляду на наведене, посилання апелянта на повернення нею боргу позикодавцю є недоведеними, оскільки на час розгляду справи оригінал розписки знаходився у ОСОБА_2 , що, в свою чергу, свідчить про неповернення їй позики відповідачкою ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суддя Тітов М.Ю. розглянув вказану справу без прийняття повноважень головуючого у даній справі спростовуються наявним в матеріалах справи розпорядженням керівника апарату Оболонського районного суду міста Києва від 03.07.2018 року №91 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справ» у зв`язку з закінченням 29.06.2018 року у судді Пересунька Я.В. терміну відрядження до Оболонського районного суду міста Києва та протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2018 року.

У матеріалах справи міститься заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_6 про відвід судді Тітова М.Ю., яка отримана Оболонським районним судом м. Києва 04.07.2018 року о 11 год. 13 хв., тоді як розгляд справи за наслідками, якого ухвалено оскаржуване рішення, здійснювався 04.07.2018 року з 10 год.34 хв. до 10 год. 53 хв. З огляду на наведене, заява про відвід судді Тітову М.Ю, надійшла до суду після закінчення розгляду справи та ухвалення судового рішення, і відповідно, не розглядалася судом, а тому доводи апеляційної скарги про розгляд справи неповажним складом суду, колегія суддів вважає безпідставними.

Не є підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про неповідомлення апелянта про дату, час та місце розгляду справи, оскільки як вбачається з матеріалів справи судова повістка про виклик до суду на 04.07.2018 року на 10 год. 00 хв. надсилалася судом ОСОБА_1 за адресою її реєстрації, а саме: АДРЕСА_3 та повернулася без вручення одержувачу з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання». SMS-повідомлення надіслане ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_1 не доставлено з причин: «Абонент тимчасово недоступний». Разом з тим, 19.06.2018 року доставлено SMS-повідомлення ОСОБА_6 (представнику відповідача) на телефон НОМЕР_2 в якому містився текст повістки про виклик в якості представника відповідача на 04.07.2018 року на 10:00 год. (а.с.100-103)

За правилами ч.5 ст. 130 ЦПК України, вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Крім того, про обізнаність відповідачки про день та час розгляду справи 04.07.2018 року о 10 год. 00 хв. свідчить і подана її представником 04.07.2018 року заява про відвід.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не доведеними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 травня 2019 року.

Головуючий: Судді: