Справа № 697/287/19
Провадження № 2/697/232/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Льон О.М.

за участю секретаря с/з - Дрянової Н.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Канів, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Виконавчий комітет Ліплявської сільської об`єднаної територіальної громади Черкаської області, про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації. В позовній заяві вказав, що він є мешканцем домоволодіння АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований ОСОБА_2 , однак за останні п`ять років за місцем реєстрації відповідач не проживає. У добровільному порядку відповідач не знявся з реєстраційного обліку, що змушує позивача звернутися до суду. Просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням: а саме частиною домоволодіння АДРЕСА_1 та встановити порядок виконання рішення суду.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, подав до суду телефонограму про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позову ( а.с. 37).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Виконавчого комітету Ліплявської сільської об`єднаної територіальної громади Черкаської області, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, встановивши обставини і визначені до них правовідносини, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником 1/2 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Канівського відділку КП «ЧООБТІ» від 14.01.2019 № 13 (а.с. 13) .

Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої Ліплявською сільською радою ОТГ Черкаської області від 17.12.2018 № 1938 у будинку АДРЕСА_2 проживає одна особа, а саме позивач ОСОБА_1 Також з довідки відповідної ОТГ вбачається, що він сам сплачує земельний податок та земельні ділянки в с. Келеберда, Канівського району, та сплачує комунальні послуги до ПАТ «Черкасиобленерго» та ТОВ «Черкасигаззбут».

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 128/33-02/477 виданою 14.02.2019 Ліплявською сільською радою об`єднаною територіальної громади Черкаської області (а.с.30).

Згідно довідки № 1901 від 07.12.2018 виданої виконавчим комітетом Ліплявської сільської ради об`єднаної територіальної громади Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_2 , 1975 р.н, останні 5 років не проживав в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Позивач як на підставу для визнання відповідача таким, що втратив право проживання в даному будинковолодінні, посилається на ст. 405 ЦК України.

Згідно ст.405 ЦК України та ст.156 ЖК УРСР член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним свого права власності.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно обмежений у цьому праві. Право власності складається з права володіння, користування і розпорядження, які є похідними і невід`ємними складовими права власності. Користуванням та володінням по відношенню до такого майна, як житлове приміщення, - є в тому числі і право проживання в ньому.

Судом встановлено, відповідач ОСОБА_2 є співвласником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності від 17.04.1998, виданого Канівською райдержадміністрацією, що підтверджується довідкою Канівського відділку КП «ЧООБТІ» від 14.01.2019 № 13 (а.с.13) .

Тому право відповідача на користування даним будинком набуте на підставі наявного у нього права власності, є непорушним і невід`ємним правом власника, якого власник не може бути позбавлений в порядку статті 405 ЦК України та ст.156 ЖК України.

У відповідності до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powelland Rayner v. the U.K., 21.02.1990).

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. ст.317,319,321ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За таких обставин, положення ч. 2 ст. 405 ЦК України не розповсюджуються на спірні правовідносини, оскільки відповідач є співвласником будинку, тому суд позбавлений можливості визнати порушення прав позивача з боку відповідача та в позові має бути відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд не приймає визнання відповідачем позову, оскільки визнання позову відповідачем суперечить закону .

Аналізуючи вищевикладене, з урахуванням того, що суду позивачем не надано доказів порушення його прав відповідачем, що відповідач як власник будинку має право знятися з реєстрації самостійно, проживання за кордоном, або ж інше місце проживання не за місцем реєстрації, не може бути причиною позбавлення власника права користування його власністю, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12,81,89,206,263-265,268, 279, 280, 284 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору: Виконавчий комітет Ліплявської сільської об`єднаної територіальної громади Черкаської області, про визнання особи такою, що втратив право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Головуючий О . М . Льон