ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Чернівці

справа № 726/707/16

Провадження 22ц-/822/421/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.

секретар Скрипка С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 07 липня 2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів ( головуючий у 1 інстанції Тріска А.І.)

встановив :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовували слідуючими обставинами. На досягнення домовленості про укладення договору довічного утримання позивачка надала відповідачу грошові кошти на здійснення ремонтних робіт, оплату комунальних послуг, лікування та власні потреби, про що остання склала відповідні розписки: від 11 січня 2013 року - про отримання у борг грошових коштів у сумі 10 550 грн, від 09 листопада 2014 року - про отримання грошових коштів у сумі 35 000 доларів США на здійснення будівництва та оплату комунальних послуг, від 08 липня 2015 року - про отримання грошових коштів у сумі 4 000 доларів США та від 08 липня 2015 року - про отримання меблів вартістю 4 000 доларів.

Посилалась на те, що договір довічного утримання сторонами не укладений, та просила стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 1 103 328,60 грн.

Заочним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1 103 328,60 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 07 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт посилається на те, що кошти в борг не брала. Позивач за власною ініціативою для свого ж комфорту, так як вона проживала в її будинку робила ремонт і вкладала кошти в будинок, а саме: купувала меблі, оздоблювала ними кімнату і кухню. В будинку були всі належні умови для життя, але позивач вирішила, що потрібно обновити будинок. Відповідно з позивачем склались домовленості, які мають ознаки договірних відносин. Посилаючись на зазначені обставини, вважає позовні вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів безпідставними.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на досягнення домовленості про укладення договору довічного утримання ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 грошові кошти на здійснення ремонтних робіт, оплату комунальних послуг, лікування та власні потреби, про що остання склала відповідні розписки.

Встановлено, і підтверджено матеріалами справи, що відповідно до розписки ОСОБА_1 від 11 січня 2013 року останньою отримано від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10550 грн.

Також, ОСОБА_1 9 листопада 2014 року надано розписку про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 35000 доларів США на здійснення будівництва, оплату комунальних послуг.

До матеріалів справи приєднано розписку ОСОБА_1 від 8 липня 2015 року про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 4000 доларів США.

Крім того, з розписки ОСОБА_1 від 8 липня 2015 року вбачається про отримання від ОСОБА_2 меблів вартістю 4000 доларів США.

Встановлено, що спірні правовідносини були предметом розгляду у справі Садгірського районного суду м.Чернівців за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 14 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним встановлено, що правовідносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не випливають з договору позики, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було досягнуто домовленості про вчинення договору довічного утримання.

А також, судовим рішенням встановлено, що вищезазначені розписки не засвідчують укладення між сторонами договорів позики, оскільки ОСОБА_1 є особою пенсійного віку, не працює та не має доходів для повернення ОСОБА_2 грошових коштів, вказаних у спірних розписках.

Таким чином, на підставі вищевказаного рішення суду, яке набрало законної сили, встановлено про відсутність між сторонами договірних відносин.

На підставі ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Норми ст. 635 ЦК України не передбачають відповідальності особи за ухилення від укладання договору після досягнення домовленості про намір вчинити правочин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 отримано від ОСОБА_2 грошові кошти та меблі у зв`язку із досягненням домовленості про укладання договору довічного утримання.

Договір довічного утримання між сторонами укладений не був.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл. 83 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Системний аналіз положень частини першої, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, чч. 1 та 2 ст 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому породження певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, прямо передбачених ч. 2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов`язанні підлягає поверненню iншiй стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або взагалі була відсутня.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2978цс15 від 23 березня 2016 року.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 набула грошові кошти на власні потреби за умови укладення договору довічного утримання, та у зв`язку з неукладенням договору, відповідно до ст. 1212 ЦК України, відповідач зобов`язана повернути їх позивачу.

При розгляді апеляційної скарги встановлено, що відповідно до розписки ОСОБА_1 від 11 січня 2013 року останньою отримано від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10550 грн.

9 листопада 2014 року ОСОБА_1 надано розписку про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 35000 доларів США на здійснення будівництва, оплату комунальних послуг.

Розпискою ОСОБА_1 від 8 липня 2015 року підтверджується про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 4000 доларів США.

Крім того, з розписки ОСОБА_1 від 8 липня 2015 року вбачається про отримання від ОСОБА_2 меблів вартістю 4000 доларів США.

Колегією суддів встановлено, що кошти були отримані відповідачем за розпискою від 11 січня 2013 року у валюті - гривні, за розписками від 9 листопада 2014 року та від 8 липня 2015 року у валюті - долари США.

За розпискою від 08 липня 2015 року, написання якої ОСОБА_1 не заперечує, вказано, що «дійсно сохраняются кухонний куток, диван, шкаф, вся мебля что находиться в времянке летней кухни на загальную суму четьіре тьісячи доларив США».

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував і безпідставно стягнув з відповідача двічі по 4000 дол. США за двома розписками від 08 липня 2015 року.

Таким чином, меблі, отримані ОСОБА_1 є безпідставно набутим майном, які підлягають поверненню в натурі, оскільки при розгляді апеляційної скарги встановлено, що зазначені меблі є в наявності.

Відповідно ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проте, позивач вимог про повернення майна в натурі, зокрема меблів не заявляла та не довела неможливість їх повернення в натурі.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів за розписками від 11 січня 2013 року в сумі 10550 грн., від 9 листопада 2014 року в сумі 35000 доларів США та

від 8 липня 2015 року в сумі 4000 доларів США, однак безпідставно стягнув кошти отримані за другою розпискою від 8 липня 2015 року, не врахувавши наявність меблів.

При розгляді справи, суд першої інстанції не навів відповідні розрахунки та стягуючи кошти в національній валюті, відповідно до вимог позивача, не врахував, що на час ухвалення рішення судом першої інстанції, відповідно до офіційного курсу валют Національно Банку України, курс 1 долара США становив 24,84грн. Отже, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача становить 979310грн. = 10550 + (35000 * 24,84) + (4000* 24,84).

Згідно із п.1, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду слід змінити, позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 979310грн. безпідставно набутих грошових коштів.

Відповідно до положеннь ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи зазначені норми, а також відсоток задоволення позову - 88,76грн., розподіл судових витрат слід змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6115,56грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.1, п.4 ч.1 ст.376, 382, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 07 липня 2016 року змінити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 979310грн. безпідставно набутих грошових коштів.

Розподіл судових витрат змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 6115,56грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повної постанови 20 травня 2019 року.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

Вірно з оригіналом :