РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Лєдньова Д.М.

секретаря Зубрицької Т.Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «К І Партнер» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач - Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 19.06.2008 року між ВАТ Ерсте Банк (правонаступником якого є ПАТ Фідобанк) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/5904/3/18133, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 50 000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами строком до 18 червня 2018 року включно. З метою забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору укладений договір поруки з ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 17.10.2014 року утворилась заборгованість в сумі 396 698,52 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 04.03.2015 року позов задоволено.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.02.2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 04.03.2015 року скасовано. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У наданому на адресу суду відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 зазначив, що будь-які договори, в тому числі в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, ним не укладались.

Посилається на ст. 559 ЦК України, відповідно до якої порука припиняєтсья після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місцяів з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги допоручителя, якщо інше не передбачено законом.

Особа вважає, що право кредитора на пред`явлення вимог до нього як поручителя припинено у зв`язку з минуванням відповідного строку, оскільки позичальником здійснено останній платіж в березні 2014 року, а звернення позивача до суду відбулось у листопаді 2014 року.

Також просить звернути увагу на ту обставину, що укладеними додатковими угодами до кредитного договору змінились зобов`язання позичальника, що призвело до змін зобов`язань поручителя без його згоди.

Відповідач просить відмовити у задоволенні позову, визнати договір поруки недійсним.

Ухвалою суду від 19.10.2018 року для з`ясування питання належності проставлених підписів на договорах відповідачу ОСОБА_2 за клопотанням останнього по справі призначено почеркознавчу експертизу.

Згідно ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 03.10.2018 року до участі в справі залучено ТОВ «К І Партнер» як правонаступника позивача ПАТ «Фідобанк».

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, уточнивши, просила стягнути заборгованість в грошовій одиниці гривні, в еквіваленті на день ухвалення рішення.

Відповідач ОСОБА_1 заперечень з приводу позову не заявила.

Представник відповідача Томашевського О.В. просила відмовити у задоволенні позову, вказала на пропуск позивачем строку, передбаченого для пред`явлення вимог до поручителя.

Судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до кредитного договору № 014/5904/3/18133 від 19.06.2008 року ВАТ Ерсте Банк (правонаступником якого є ПАТ Фідобанк) надав ОСОБА_1 кредит в сумі 50 000,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 18 червня 2018 року включно зі сплатою 14,5% річних.

24.11.2009 року між ПАТ Ерсте Банк та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладений договір поруки №014/5904/3/18133/2, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору.

Сторонами погоджено графік платежів.

В подальшому між ПАТ «Фідобанк» та позичальником укладено додаткові угоди до договору кредиту, а саме: № 1 від 24.11.2009 року, № 2 від 18.01.2010 року, № 3 від 28.04.2011 року; а також між ПАТ «Фідобанк», позичальником та поручителем - угода № 4 від 28.04.2011 року.

Додаткову угоду до договору поруки укладено за участі всіх учасників: № 1 від 28.04.2011 року.

Відповідно до п.5.2. кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту щомісячною до 15 числа включно кожного місяця.

Згідно з п.9.1 договору за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та комісій, передбачених положеннями договору, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Внаслідок неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за договором виникла заборгованість, яка станом на 17.10.2014 року складає 30 166,45 доларів США та 6006,18 грн., з них: строкова заборгованість за кредитом 23 075,70 долари США; прострочена заборгованість за кредитом 4 534,54 долари США; строкова заборгованість за відсотками 21,94 долари США; прострочена заборгованість за відсотками 2 534,27 долари США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 3 928,81 грн.; пеня за несвоєчасне погашення відсотків 2 077,37 грн.

Наведений розмір грошових сум як складових заборгованості підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.48-74), вимогою про усунення порушень від 01.10.2014 року, направленною на ім`я відповідачів. За змістом вимоги станом на 01.08.2014 року обліковується заборгованість на загальну суму 29 990,96 доларів США, яку позичальнику та поручителю необхідно погасити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положенням ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Кредитором змінено строк виконання зобов`язання повідомленням від 01.10.2014 року, про необхідність сплати заборгованості сповіщено боржників.

Згідно з п.5.6 договору кредиту позичальинк зобов`язаний достроково здійснити повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що визначені договором у разі неналежного виконання умов договору.

Відповідно до того ж пункту кошти мають бути повернені протягом 30 днів з моменту надіслання кредитором на адресу позичальника відповідного листа-повідомлення.

Пунктом 3.4 договору сторони визначили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків та штрафних санкцій по договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом.

Отже, пред`явлення загальних вимог в розмірі, що визначався станом на 01.10.2014 року та доповнений при зверненні до суду з огляду на нараховані відсотки і штрафні санцкії за період по 17.10.2014 року, відповідають вимогам Закону про обмеження нарахування відсотків внаслідок реалізації кредитором права на дострокове виконання зобов`язання, про свободу договору (ст. 6), а також вищевказаним положенням договору кредиту. Нарахування відсотків і штрафних санкцій після пред`явлення вимоги не перевищує 30 денний термін, що відліковуєтсья від дати направлення вимоги про усунення порушень.

У відповідності до ч.ч 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За висновком есперта № 1/3-363 від 03.01.2019 року досліджувані підписи від імені ОСОБА_2 , які розміщені на бланкових рядках в графі ОСОБА_2 у примірнику договору поруки від 24.11.2009 року виконані ОСОБА_2 ; досліджувані підписи від імені ОСОБА_2 від імені поручителя у примірнику додаткової угоди № 1 до договору порядки виконані ОСОБА_2 ; досліджувані підписи від імені ОСОБА_2 у примірнику додаткової угоди № 4 до кредитного договору виконані ОСОБА_2

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За положеннями ст. 204 ЦПК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта оцінено судом як належний доказ, що вказує на особисте проставлення підпису відповідачем ОСОБА_2 на оспорюваних договорах, а інших доказів, які б підтверджували, зокрема, відсутність волевиявлення на укладенні договору або невідповідність такого волевиявлення внутрішній волі, не отримано.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Надана відповідачем ОСОБА_2 рецензія на висновок експерта виходить за межі передбаченого процесуальним Законом переліку видів доказів та не може бути визнана судом як письмовий, оскільки стосується іншого доказу окремого виду - висновок експерта, отримання якого, у свою чергу, відбувається за спеціальною процедурою, у тому числі шляхом призначення додаткової або повторної експертизи в разі визнання висновку експерта неповним або якщо висновок експерта є необґрунтованим.

В судовому засіданні експертом ОСОБА_3 надано відповідь на питання, які, на думку відповідача ОСОБА_2 , вказували на неповноту проведеного дослідження.

Суд прийшов до висновку про абсолютну чіткість та зрозумілість висновок експерта.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення додаткових угод до договору кредиту) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Судом не здобуто доказів, які вказують на збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди за наслідком укладення додаткових угод до договору кредиту, в чому саме виявилась така зміна, відповідач не зауважує.

З приводу можливого пропущення позивачем строку, визначеного для пред`явлення вимог до поручителя, на що просить звернути увагу відповідач ОСОБА_2 , суд зазначає.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України в редакції на час звернення позивача до суду, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідачем ОСОБА_2 у поданому відзиві на позовну заяву вказано на те, що останній платіж на виконання зобов`язань за договором кредиту сплачено позичальником ОСОБА_1 в березні 2014 року. Інші періоди можливого прострочення сплати чергових платежів даним відповідачем не вказувались.

За положеннями ч.3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Судом встановлено, що в договорі поруки (п.6.2.3) сторонами погоджено припинення поруки в разі, якщо кредитор в межах трирічного строку з дня настання терміну виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (ч.4 ст. 559 ЦК України).

За таких обставин, коли заборону на зміну відповідного строку законодавством не визначено, сторонами на виконання припису ст. 6 ЦК України правомірно реалізоване право на врегулювання відносин на власний розсуд. Позивач як кредитор дотримався даних домовленостей при зверненні до суду з вимогами до боржників. Пропущення трирічного строку для пред`явлення вимог до поручителя за будь-якою строковою сплатою не підтверджено.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, що передбачено ст. 554 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Вирішуючи питання про стягнення заборгованості суд керується вимогами ч.2 ст. 533 ЦК України, згідно якої якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

На день ухвалення рішення курс валюти долара США, що визначений Національним банком України, становить 26.3357 грн. 1 долар США.

За положеннями ч.1. п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача;

Керуючись ст.ст. 258-279 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «К І Партнер»задовольнити.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер РНОКПП) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «К І Партнер», код ЄДРПОУ 42083807, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Автозаводська, 18,заборгованість за кредитним договором від 19.06.2008 року, що утворилась станом на 17.10.2014 року, в сумі 800 460,76 грн., з них: строкова заборгованість за кредитом 607 714,71 грн.; прострочена заборгованість за кредитом 119 420,29 грн.; строкова заборгованість за відсотками 577,81 грн.; прострочена заборгованість за відсотками 66 741,77 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 3928,81 грн., пеня за несвоєчане погашення відсотків 2077,37 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «К І Партнер» судовий збір в сумі 1 827,00 грн. з кожного; витрати, пов`язані із проведенням експертизи в сумі 1125,12 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне рішення суду буде виготовлене 29.05.3019 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов