ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4474/19 Справа № 214/5249/18 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/5249/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Криворіжгаз», Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадженняапеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2019 року, яке ухвалене суддею Черновою Н.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області (відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні),-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2018 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулись до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» (надалі - ПАТ «Криворіжгаз»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», про визнання незаконними дій щодо збільшення норми використання природного газу у порядку захисту прав споживачів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є побутовими споживачами природного газу.

Відповідно до умов договорів, укладених з відповідачами та постанови Кабінету Міністрів України №203 від 23 березня 2016 року за послуги з газопостачання вони оплачували за нормами споживання 7,1 м3 на одну особу.

Відповідач ПАТ «Криворіжгаз» в односторонньому порядку з 01.03.2017 року збільшив норми використання природного газу з 7,1 м3 на 18,3 м3 на людину, підставою для чого, як з`ясувалося, стали акти від 28.02.2017 року № 202, 204, 205, 207, 208, 211, 214, 215 складені співробітниками ПАТ «Криворіжгаз» про порушення споживачами, а саме про відмову від встановлення загальнобудинкового вузла обліку природного газу за рахунок ПАТ «Криворіжгаз».

Вказані акти 23.03.2017 року розглянуті на комісії з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу (фізичній особі) та споживачу, що не є побутовим. На комісії винесено рішення про здійснення споживачам нарахувань за спожитий природний газ за граничними об`ємами споживання природного газу по формулі: 18,3 куб.м.*6,879 грн. = 125,89 грн. на одну людину. Вищевказані акти підписані позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - споживачами із зауваженнями про відмову від загальнобудинкового лічильника газу і проханням встановлення індивідуального лічильника газу у квартиру.

Разом з цим, ПАТ «Криворіжгаз» належним чином не вручив під підпис всім споживачам копії зазначених актів та рішення комісії з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу побутовому споживачу (фізичній особі) та споживачу, що не є побутовим із зазначенням дати та причини зміни норми використання природного газу та фактично відсторонилось від забезпечення позивачів постачанням природного газу на умовах та в обсягах, визначених договором на постачання природного газу.

Позивачі вважають, що ПАТ «Криворіжгаз» необґрунтовано та незаконно в односторонньому порядку збільшив для них норму споживання природного газу, просили визнати акти та рішення комісії ПАТ «Криворіжгаз» з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу їм, як побутовим споживачам незаконними, скасувати вищевказане рішення та поновити їм, як побутовим споживачам, режим нарахування природного газу за нормою 7,1 куб.м. на одну особу, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №203 від 23.03.2016.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2019 року позов задоволено.

Визнано незаконними акти від 28.02.2017 року: № 202 щодо ОСОБА_8 , № 204 щодо ОСОБА_3 , № 205 щодо ОСОБА_7 , № 207 щодо ОСОБА_2 , № 208 щодо ОСОБА_1 , № 211 щодо ОСОБА_4 , № 214 щодо ОСОБА_5 , № 215 щодо ОСОБА_9 , складені ПАТ «Криворіжгаз», що засвідчують їх відмову від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу на об`єкті по АДРЕСА_1 .

Визнано незаконним та скасовано рішення комісії ПАТ «Криворіжгаз» з розгляду актів про порушення та визначення перерахунку (донарахування) або зміну режиму нарахування природного газу від 23.03.2017 року побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що проживають за адресою: АДРЕСА_1 про здійснення зміни режиму нарахування з 01.03.2017 року за граничними об`ємами споживання природного газу.

Зобов`язано ПАТ «Криворіжгаз» з 01.04.2017 року поновити побутовим споживачам природного газу ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що проживають в будинку АДРЕСА_1 , режим нарахування природного газу за нормою 7,1 куб.м. на одну особу, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» на користь держави судові витрати по справі в сумі 5120 гривень 00 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Криворіжгаз» просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Так, відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що представником відповідача не надано будь-яких підтверджень про отримання позивачами листів від 30.03.2017 року щодо зміни режиму нарахування об`ємів розподіленого природного газу разом з витягом з протоколу комісії № 27 від 23.03.2017 року, оскільки нормами Кодексу ГРМ передбачено обов`язок Оператора ГРМ направити повідомлення про зміну режиму нарахування, таким чином ПАТ «Криворіжгаз» не зобов`язано здійснювати контроль за отриманням позивачами листів та повідомлень.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції помилково посилався на постанову КМУ № 203 від 23.03.2016 року , оскільки вона на момент розгляду справи та винесення рішення суду була скасована постановою Верховного Суду від 27.11.2018 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю - доповідача, представника відповідача ПАТ «Криворіжгаз» - Мартинову Н.Ю., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є або власниками, або зареєстровані та проживають в будинку АДРЕСА_1 , є споживачами з отримання послуг газопостачання та сплачують такі послуги, що підтверджується копіями їх паспортів та довідками про склад сім`ї (а.с.11-66), що також не заперечується ПАТ «Криворіжгаз».

Відповідно до постанови НКРЕКП №1274 від 16.04.2015 про видачу ліцензії на розподіл природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ, ПАТ «Криворіжгаз» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в місті Кривий Ріг) та Криворізького району Дніпропетровської області в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні ПАТ «Криворіжгаз».

Відповідач протягом 2011-2017 років приймав від НАК «Нафтогаз України» природний газ та здійснював його постачання позивачам.

28.02.2017 року співробітниками ПАТ «Криворіжгаз» складені акти №202, 204, 205, 207, 208, 211, 214, 215 про порушення п.3 гл.4 розд.ІХ Кодексу ГРМ, які підписані позивачами із зауваженнями про відмову від загальнобудинкового лічильника газу і проханням встановлення індивідуального лічильника газу у квартиру кожного з позивачів (а.с.122-129).

Згідно витягу з протоколу № 27 від 23.03.2017 року діючою комісією ПАТ «Криворіжгаз» розглянуто акти про порушення від 28.02.2017 року №№ 202, 204, 205, 207, 208, 211, 214, 215 з приводу відмови від встановлення ВОГ на багатоквартирний будинок за адресою: АДРЕСА_2 та вирішено здійснити зміну режиму нарахування з 01.03.2017 року за граничними об`ємами споживання природного газу населення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.138).

Спір між сторонами виник з приводу неправомірної, на думку позивачів, зміни режиму нарахування природного газу побутовим споживачам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки працівниками ПАТ «Криворіжгаз» акти про порушення стосовно споживачів складались з порушеннями, тому наявні правові підстави для скасування рішень комісії про зміну режиму нарахування побутовим споживачам природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу та зобов`язання поновити побутовим споживачам режиму нарахування природного газу, відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступних обставин.

Так, згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природнього газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

ПАТ «Криворіжгаз» є Оператором ГРМ.

Як встановлено матеріалами справи, позивачі є споживачами природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У пункті 1.4 Типового договору вказано, що термін, що використовується в цьому договорі, має таке значення: «споживач» - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи Оператора ГРМ. Інші терміни вживаються у значеннях, наведених у Законі України «Про ринок природного газу» та Кодексі ГРС.

Колегією суддів встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Права та обов`язки споживачів чітко визначені Типовим договором, а саме розділом IV «Ціна, порядок обліку та оплати природного газу», розділом V «Права та обов`язки споживача» та розділом VІ «Права і обов`язки постачальника».

Згідно з пунктом 2.1 цього Типового договору ПАТ «Криворіжгаз» взяло на себе зобов`язання постачати природний газ споживачам в необхідних об`ємах (обсягах), а позивачі взяли на себе зобов`язання своєчасно сплачувати вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Функціонування ринку природного газу в Україні врегульовано Законами України «Про ринок природного газу», «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників», Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46.

Відповідно до частин другої, третьої статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу. Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

Частиною першою статті 5 цього Закону визначено, що в разі відмови населення від встановлення суб'єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, лічильників газу розподіл природного газу припиняється населенню, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - з 01 січня 2018 року.

Згідно з пунктом 10 глави 2 розділу Х Кодексу газорозподільних систем установлення лічильників газу побутовим споживачам здійснюється відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Наведеними спеціальними законами у сфері регулювання ринку газу обов'язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду - квартирних чи занальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території. При цьому, законом також чітко визначені джерела фінансування робіт з оснащення лічильниками газу (незалежно від виду - квартирних чи загальнобудинкових) населення: кошти суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території , кошти відповідного бюджету, інші джерела, не заборонені законодавством. Отже, законом не передбачено покладення на споживача обов 'язку фінансувати витрати зі встановлення лічильника газу у багатоквартирному будинку, в якому розташована його квартира, або ж у його квартирі.

Згідно з пунктом 5 глави 2 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем до порушень, внаслідок яких оператор газорозподільної системизмінює встановлений режим нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу споживачу, належить відмова в доступі до об`єкта побутового споживача, який розраховується за нормами споживання, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу побутовому споживачу.

Згідно з пунктом 6 глави 3 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем у разі відмови в доступі до об`єкта споживача, внаслідок чого оператор газорозподільної системи не здійснив за власний рахунок встановлення лічильника газу споживачу, який не забезпечений лічильником газу (розраховується за нормами споживання), визначення об`єму спожитого природного газу здійснюється за граничними об`ємами споживання природного газу населенням з урахуванням усіх газових приладів і пристроїв, починаючи з дати, наступної після дати недопуску, визначеної в акті про порушення.

Ознайомлення побутового споживача із запланованими датою та часом встановлення лічильника газу має бути підтверджено позначкою про вручення йому письмового попередження про встановлення лічильника газу, яке має бути надане побутовому споживачеві не пізніше ніж за десять робочих днів до запланованої дати встановлення лічильника газу.

При цьому представник оператора газорозподільної системи в акті про порушення має попередити споживача під особистий підпис про те, що розрахунки за спожитий газ за граничними об`ємами споживання природного газу населенням буде здійснено через 20 днів з дня складання акта про порушення, і про те, що до цього часу споживач має забезпечити доступ представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу. У разі забезпечення споживачем протягом цього строку доступу представникам оператора газорозподільної системи для безкоштовного встановлення лічильника газу процедура нарахування за граничними об`ємами споживання природного газу населенням не застосовується.

Абзацом сьомим пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу газорозподільних систем передбачено, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Таким чином, для застосування такої санкції, як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, має бути встановлений факт правопорушення - відмова споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи, тобто у разі доведеності факту відмови в доступі до об`єкта споживача.

При цьому законодавчо не розмежовано поняття «об`єкт споживача», що в даному випадку може бути як багатоквартирний будинок в разі встановлення загальнобудинкового приладу обліку, так і інше житло - в разі встановлення індивідуального приладу обліку газу.

Результат змісту Кодексу газорозподільних систем у їх системному зв'язку із Законами України "Про ринок природного газу", "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" дає підстави вважати, що законодавець під відмовою від встановлення лічильника розуміє відмову від встановлення будь-якого лічильника газу - квартирного чи загальнобудинкового, оскільки метою регулювання ринку газу є саме забезпечення обліку спожитого газу населенням.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не довів факту здійснення позивачами, як побутовими споживачами природного газу, правопорушення у вигляді відмови від встановлення за рахунок оператора газорозподільної системи лічильників природного газу - індивідуального або загальнобудинкового.

Водночас матеріали справи свідчать про те, що позивачі висловили своє бажання встановити в квартирі індивідуальні лічильники, зазначивши це в актах про порушення п.3 гл.4 розд.ІХ Кодексу ГРМ.

Незважаючи на це нарахування позивачам обсягів спожитого газу за нормами споживання 18,3 куб. м відповідач здійснив саме як санкцію за порушення правил обліку та споживання природного газу, що полягало у відмові від встановлення приладу обліку спожитого газу (лічильника).

Як встановлено Кодексом газорозподільних систем (абзац сьомий пункту 3 глави 4 розділу IX, пункт 6 глави 3 розділу ХІ), правопорушення у виді відмови від встановлення лічильника має бути зафіксоване оператором газорозподільної системи згідно з визначеною процедурою з оформленням відповідного документа певної форми і змісту.

Разом з тим, відповідачем, в порушення вимог ст.ст.526, 626, 629, 651 ЦПК України, в односторонньому порядку було змінено умови договору, укладеного зі Споживачами в частині збільшення режиму нарахування об`ємів (обсягів) розподіленого газу та вважає за необхідне задовольнити вимоги позовної заяви про зобов`язання ПАТ «Криворіжгаз» поновити з 01.04.2017 року позивачам режим нарахування природного газу за нормою 7,1 куб.м.

Окрім того, відповідно до п.2 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення.

При цьому, як видно з копій актів, наданих до суду представником відповідача, працівниками ПАТ «Криворіжгаз» позивачам не були надані другі примірники актів про порушення, що суперечить вищевказаним нормам Кодексу газорозподільних систем (а.с.122-129).

Також, згідно з п.4 глави 5 розділу XI Кодексу газорозподільних систем, у разі відмови споживача від підписання акта про порушення він вважається дійсним, якщо його підписали, зокрема, більше одного представника Оператора ГРМ, а відмова споживача від підпису акта про порушення підтверджується відеозйомкою.

Як видно з копії акта №202 від 28.02.2017 року, споживач ОСОБА_8 відмовилась від його підписання, але представниками Оператора ГРМ, в порушення зазначених вище норм, не проводилась відеофіксація цих подій. При тому, що у п.7 вказаного акта зазначено, що у разі відмови від підпису, до акта про порушення додається відеофіксація (а.с.129).

Надаючи оцінку діям працівників ПАТ «Криворіжгаз» щодо дотримання процедури складання акта про порушення стосовно споживачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , суд першої інстанції правильно застосував положення глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем та дійшов обґрунтованого висновку про допущення працівниками ПАТ «Криворіжгаз» порушень щодо оформлення актів.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково посилався на постанову КМУ № 203 від 23.03.2016 року, оскільки вона на момент розгляду справи та винесення рішення суду була скасована постановою Верховного Суду від 27.11.2018 року, колегією суддів відхиляються, оскільки провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо поширення на правовідносини сторін Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 23.03.2016.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворіжгаз» - залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 січня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повне судове рішення складено 05 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: