Дата документу 23.04.2019 Справа № 317/1541/17
ЗапорізькИЙ Апеляційний суд
Є.У. № 317/1541/17 Головуючий у І-й інстанції: Яркіна С.В.
Провадження № 22-ц/807/294/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Бєлки В.Ю.

секретар: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року у справі за позовом Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Запорізької місцевої прокуратури №2 на стороні позивача до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року Долинська сільська рада Запорізького району Запорізької області звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який у подальшому уточнила (т.с. 1 а.с. 146-147) та в якому просила усунути Долинській сільській раді Запорізького району Запорізької області перешкоди у здійсненні права власності щодо об'єкту нерухомого майна - будівлі дитячого садочку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, шляхом виселення громадян ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, з об'єкту нерухомості (будівлі дитячого садка, Д), який входить до складу дитячого садочку в АДРЕСА_3.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що відповідно до рішення першої сесії сьомого скликання Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області № 10 від 01 вересня 2016 року «Про припинення діяльності Розумівської сільської ради та її виконавчого органу внаслідок реорганізації шляхом приєднання до Долинської сільської ради об'єднаної територіальної громади» діяльність Розумівської сільської ради та її виконавчого органу припинено, правонаступником активів та пасивів всіх майнових прав та обов'язків Розумівської сільської ради вважається Долинська сільська рада об'єднаної територіальної громади з адміністративним центром в АДРЕСА_3, знаходиться дитячий садочок. До складу дитячого садочку входить нежитлове приміщення, яке було побудовано одночасно з дитячим садочком та використовувалось як приміщення ясельної групи. Дитячий садочок разом з будівлею передано у комунальну власність Розумівської сільської ради як об'єкт соціальної інфраструктури, відповідно до рішення № 2 від 28.09.2001 та акту приймання-передачі від 11.12.2001.

Право власності позивача на зазначений вище об'єкт нежитлової нерухомості - дитячий садок підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

На даний час у вищезазначеній будівлі (згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - будівля дитячого садка, Д, що є складовою частиною будівлі дитячого садка) проживає громадянин ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), зі своєю сім'єю: дружиною - ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2), сином - ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2), донькою - ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4, занесена до погосподарської книги за місцем реєстрації матері - ОСОБА_4 у АДРЕСА_2).

ОСОБА_3 зі своєю сім'єю безпідставно, без будь-яких дозвільних документів займає та використовує під особисте житло будівлю, яка входить до складу дитячого садочку в АДРЕСА_3.

У березні 2016 року ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання права власності на вищезазначене нерухоме майно за набувальною давністю. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06.07.2016 в позові ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області 20.10.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Таким чином, ОСОБА_3 зі своєю сім'єю незаконно користується об'єктом нерухомості (згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності - будівля дитячого садка, Д), який входить до складу дитячого садочку в АДРЕСА_3, що є комунальною власністю.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року позов Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області задоволено.

Усунуто Долинській сільській раді Запорізького району Запорізької області перешкоди у здійсненні права власності щодо об'єкту нерухомого майна - будівлі дитячого садочку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, шляхом виселення громадян ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1), ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2), ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2), ОСОБА_6 (ІНФОРМАЦІЯ_4, занесена до по господарської книги за місцем реєстрації матері за адресою: АДРЕСА_2) з об'єкту нерухомості (будівлі дитячого садка, Д), який входить до складу дитячого садочку в АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області витрати по сплаті судового збору у сумі 533,33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області витрати по сплаті судового збору у сумі 533,33 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області витрати по сплаті судового збору у сумі 533,33 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 2 а.с. 76-84) просили рішення суду першої скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов позивача у цій справі залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 263 ЦПК судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що з 2000 року по теперішній час у будівлі дитячого садку проживає ОСОБА_3 зі своєю сім'єю: дружиною - ОСОБА_4, сином - ОСОБА_5 та донькою - ОСОБА_6, що підтверджується копіями довідок від 02.11.2006, виданих виконкомом Розумівської сільської ради та підписаних сільським головою ОСОБА_7 (Т. 1 а.с. 83).

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідно до Акту від 13.10.2016, складеного за результатами виїзду комісії у складі заступника голови Долинської сільської ради ОСОБА_8, спеціаліста-землевпорядника ОСОБА_9, спеціаліста-юрисконсульта ОСОБА_10, завгоспом Розумівського комунального дошкільного навчального закладу «Казка» ОСОБА_11 до Розумівського комунального дошкільного навчального закладу «Казка» за адресою: АДРЕСА_3 встановлено, що територія дитячого садка не відповідає технічному паспорту (сводний акт № 11736381 від 18.10.2005), а саме: відповідно до технічного паспорту ДНЗ, межі земельної ділянки виходять з однієї сторони на АДРЕСА_3, з іншої сторони - на АДРЕСА_4 Але по факту встановлено, що ОСОБА_3 самовільно зайнято частину земельної ділянки ДНЗ, на зайнятій частині земельної ділянки знаходиться пожежне водоймище, яке зазначене в технічному паспорті ДНЗ, а також самовільно зайнята частина земельної ділянки площею 0,0197 га Вказані самовільно зайняті земельні ділянки огороджені капітальною огорожею. Під будівлею, яка на даний час зайнята сім'єю ОСОБА_3, знаходиться підвальне приміщення, яким користуються працівники дитячого садка, а саме зберігають інструменти, старі речі та ін. (Т. 1 а.с. 131-145).

Суд першої інстанції встановив, що дитячий садок деякий час, приблизно з 1997 по 2006 роки, не працював, а у 2006 році було проведено ремонт. У лютому 2007 року дитячий садок відновив свою роботу. На час відновлення роботи дитячого садку, ОСОБА_3 вже проживав у будівлі дитячого садку, де раніше розміщувалась ясельна група.

При апеляційному розгляді представник и позивача посилалися на те, що будівля, у якій проживають відповідачі, потрібна для задоволення потреб дитячого садка, разом з тим не заперечували що тривалий час понад 18 років у цій будівлі мешкають відповідачі та питання про її звільнення раніше ніколи не ставилося.

Так, будівля знаходилася на території Розумівської сільради, яка не заперечувала проти проживання відповідачів у спірній будівлі, тоді як після віднесення території до Долинської сільради виникло питання про звільнення будівлі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на те, що між Розумівською сільською радою Запорізького району Запорізької області чи її правонаступником - Долинською сільською радою Запорізького району Запорізької області та ОСОБА_3 жодного договору оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_3, укладено не було.

Раніше ухваленими судовими рішеннями встановлено, що інформація про право власності на житловий будинок в с. Розумівка, вул. Коноплі, 1А у сільській раді відсутня, за цією адресою ніхто не зареєстрований, будинок не знаходиться на балансі сільської ради, земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності громади.

Суд першої інстанції зазначив, що у спірному будинку ОСОБА_3 зі своєю сім'єю проживає без будь-яких дозвільних документів, займає та використовує його під особисте житло. Жодних доказів, які б підтверджували законність зайняття будівлі дитячого садку відповідачами не надано.

Разом з тим, суд не врахував, що позивачем не надано доказів самоправного вселення відповідачів у спірну будівлю, відповідачі посилалися на те, що вселилися у будівлю за дозволом КСП ім. Орджонікідзе у якому працював відповідач.

Як вбачається з рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 6 липня 2016 року (а.с. 67-70), Розумівська сільрада підтверджувала, що будівля належала колгоспу, а потім КСП ім. Орджонікідзе та не заперечувала проти визнання права за відповідачами на цю будівлю.

Таким чином, ОСОБА_3 зі своєю сім'єю з дозволу Розумівської сільради тривалий час користується об'єктом нерухомості (будівля дитячого садка, Д), який входить до складу дитячого садку в АДРЕСА_3, що є комунальною власністю та натепер перебуває у власності Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

Задовольняючи позов про виселення, суд першої інстанції послався на ч. 4 ст. 80 Закону України «Про освіту», за якою об'єкти та майно державних і комунальних закладів освіти не підлягають приватизації чи використанню не за освітнім призначенням.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про дошкільну освіту», заклад дошкільної освіти - навчальний заклад, що забезпечує реалізацію права дитини на здобуття дошкільної освіти, її фізичний, розумовий і духовний розвиток, соціальну адаптацію та готовність продовжувати освіту.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про дошкільну освіту», майно, яке є державною або комунальною власністю (земельні ділянки, будівлі, споруди, обладнання тощо), придбання чи відокремлення якого призначене для здобуття дітьми дошкільної освіти, використовується виключно для роботи з дітьми.

Суд першої інстанції вважав, що використання відповідачами приміщення дитячого садка не за цільовим призначенням порушує інтереси територіальної громади у вигляді зменшення майна, що входить до складу закладів системи освіти, що у свою чергу негативно впливає на державну політику у галузі дошкільної освіти.

Разом з тим, судом не було враховано, що на час вселення відповідачів у будівлю, дитячий садок не працював тривалий час, відповідачі хоча і зареєстровані за іншими адресами, проте доказів на підтвердження того, що вони забезпечені житлом за місцем реєстрації не надано, вони тривалий час - понад 18 років займають спірну будівлю, у якій вони проживали без будь-яких заперечень сільради, в цій будівлі народилися їх діти.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Установивши, що позивач є власником нежитлової будівлі, яка тривалий час використовується під житло відповідачами, суди першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач, як власник майна, має право вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Разом з тим, відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine", заява № 30856/03) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв'язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Тож посилання позивачів на те, що спірна будівля не зареєстрована як житлова не може бути підставою для відмови у застосуванні до спірних правовідносин положень житлового права.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини зазначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Тому чи є місце конкретного проживання "житлом", що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв'язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Отже, врахування принципу пропорційності, який є також і принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті 2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача, відповідачів та загальними інтересами.

Недопустимим в правовому суспільстві є свавільне виселення особи із житлового приміщення.

Щоб захистити особу від свавілля, недостатньо забезпечити формальну можливість мати змагальне провадження для оскарження застосування положення закону в її справі. Якщо ухвалене в результаті судове рішення не містить обґрунтування або доказової бази, виникле втручання у гарантоване Конвенцією право може стати непередбачуваним та, як наслідок, не відповідати вимозі законності (рішення у справі "Лупса проти Румунії", заява № 10337/04, пункти 41-42; та рішення від 24 квітня 2008 року у справі "C. G. та інші проти Болгарії", заява № 1365/07, пункти 42, 46 та 49-50).

Судова колегія враховує, що відповідачі вселилися у спірне приміщення з дозволу КСП, за відсутності будь-яких заперечень Розумівської сільської ради, понад 18 років проживають у спірному приміщенні, вважали його своїм, та розраховували на тривале використання з огляду на те, що питання про їх виселення власником не ставилося, навпаки він не заперечував навіть проти визнання права власності за відповідачами на спірне приміщення.

Тож задоволення вимог позивача про виселення порушуватиме принцип пропорційності втручання у право на житло при виселенні відповідачів із займаної будівлі, а задоволення вимог позивача призведе до порушення розумного балансу інтересів сторін.

Задоволення позовних вимог призведе до надмірного втручання у права відповідачів, оскільки позивачем не доведено наявність нагальної суспільної необхідності для цього, у справі будь-яких виключних обставин для виселення встановлено не було, тобто вжиті судом першої інстанції заходи щодо захисту права власності позивача на будівлю не є пропорційними, оскільки втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення Європейського суду з прав людини у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства" від 13 травня 2008 року пункт 50, "Кривіцька та Кривіцький проти України" від 02 грудня 2010 року).

Основним для вирішення питання позбавлення права на житло в цій справі є законний інтерес позивача, який може бути задоволений і менш обтяжливим способом для відповідачів або проведений відповідно до процедури, чітко передбаченої законом - на підставі норм Житлового кодексу.

Позивач у позовній заяві вказав що приміщення потрібно для розширення дитячого садку, але не надав жодних підтверджень того, що така потреба наразі існує з огляду на те, що ця будівля під дитячий садок не використовувалась, як встановив суд першої інстанції з пояснень свідка - завідуючого дитячим садком, - з 1997 року, тобто понад 20 років.

Тож не надано переконливих доказів на підтвердження того, що неможливо у інший спосіб розширити дитячий садок, якщо у цьому є потреба, або задовольнити фінансові інтереси позивача укладенням з відповідачами відповідного договору найму будівлі.

За таких обставин судова колегія вважає що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 19 квітня 2018 року у цій справі - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Запорізької місцевої прокуратури №2 на стороні позивача до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, в інтересах якої діє ОСОБА_4, третя особа: Служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 6 травня 2019 року.

Головуючий: О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

В.Ю. Бєлка