Справа № 530/2001/18

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

28.05.2019 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого - Дем`янченка С.М. за участю секретаря Тараненко Т.І., розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Зіньків Полтавської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину,-

в с т а н о в и в:

Позовна заява мотивована тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі по 12.09.2007 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні та вихованні. В свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком зазначений відповідач ОСОБА_2 . Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 15.01.2007 року у цивільній справі № 2-15/2007 з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.01.2007 року і до його повноліття. Позивач посилається на те, що самостійно виховує спільну з відповідачем дитину. Відповідач самостійно сплачує аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму щомісячно, тим самим приховуючи свої офіційні доходи, на протязі 12 років приховував свої доходи щодо земельного паю.Потреби дитини з кожним роком зростають. Він навчається у 7 класі опорного закладу Зіньківська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 1, за харчування дитини сплачує кошти самостійно, а саме близько 160,00 грн. на місяць. Також один раз на тиждень дитина відвідує репетитора з англійської мови, навчається у музичній школі по класу духових інструментів, на що позивачка винаймає таксі, та два рази на тиждень возить дитину на навчання, крім того дитина хворіє на бронхіальну астму, всі витрати на лікування позивач несе самостійно. Для навчання у школі - купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя відповідач коштів не дає. Крім того, з часу винесення судом рішення значно зросли витрати на комунальні послуги, також зросла вартість продуктів харчування. Позивачка вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, тому звернулася з позовом до суду і просила суд збільшити розмір аліментів, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня подачі позову і до його повноліття та стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина, щомісяця по 1000 грн для оплати навчання та лікування.

Ухвалою суду від 03.01.2019 року відкрито провадження по справі (а.с.16).

Ухвалою суду від 25.02.2019 року призначено по справі судовий розгляд ( а.с.34).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала в повному обсязі, послалась на обставини викладені в позовній заяві, відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, послався на відзив, який приєднано до матеріалів справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимогОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, необхідно відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,7ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами, розірвано 12.09.2007 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою і повністю перебуває на її утриманні та вихованні (а.с.6). В свідоцтві про народження ОСОБА_3 батьком зазначений відповідач ОСОБА_4 (а.с.6). Згідно виконавчого листа виданого Зіньківським районним судом Полтавської області від 12.01.2007 року у цивільній справі № 2-15/2007 з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.01.2007 року і до його повноліття ( а.с.8-9). З довідки Зіньківського ЦПМСД від 23.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно знаходиться на диспансерному обліку в КНП Зіньківський ЦПСМД з приводу бронхіальної астми, атопічна форма, персистуючий перебіг, ст. ІІ, алеогічний риніт, персистуючий, хронічний гастрит ( а.с.11). Позивач ОСОБА_1 працює керуючим в АТ Полтава-Банк та отримує заробітну плату, яка станом на жовтень 2018 року становить 10550 грн ( а.с.10). Відповідач ОСОБА_4 є здоровою працездатною особою працює електрогазозварником у ПАТ Автотранспортне підприємство -15339 , отримує заробітну плату, яка станом на грудень місяць 2018 року, становить 4055 грн. 40 коп. (а.с.27).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 4т. 273 ЦПК України визначено, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст.192 згаданого Кодексу розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VШ від 17.05.2017 року частину другу ст.182 СК України викладено в такій редакції: "2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини.

Статтями 8,11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя.

Сімейним кодексом України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв`язку зі змінами в законодавстві, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв`язку з такими змінами і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, з відповідача згідно виконавчого листа виданого Зіньківським районним судом Полтавської області від 12.01.2007 року у цивільній справі № 2-15/2007 з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.01.2007 року і до його повноліття ( а.с.8-9), доказів про те, що майновий стан позивача або відповідача змінився, суду не надано, відповідач ОСОБА_4 є здоровою працездатною особою працює електрогазозварником у ПАТ Автотранспортне підприємство-15339 , отримує заробітну плату, яка станом на грудень місяць 2018 року становить 4055 грн.40 коп. (а.с.27), добровільно сплачує аліменти в розмірі 1/4 частини свого заробітку. Крім цього на утриманні має непрацездатну матір, а тому суд не вбачає підстав для збільшення розміру аліментів у частці доходу з ј частини на 1/3 частину.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення додаткових витрат на дитину то суд виходить з наступного:

Відповідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Позивач просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст. 185 СК України. При цьому додатковими витратами позивач зазначає витрати на одяг, харчування, вартість репетитора англійської мови, навчання у музичні школі та витрати на лікування. Аналіз ст. 185 Сімейного кодексу України в сукупності з іншими нормами зазначеного законодавчого акту надає підстави для висновку про те, що витрати на навчання дитини, придбання одягу не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки зазначена норма СК визначає додаткові витрати як витрати, зокрема, на розвиток здібностей дитини. Що підтверджується і правовою позицією Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Враховуючи вищевикладене, та приймаючи до уваги те , що витрати на одяг, харчування, шкільне приладдя, екскурсії в переважній більшості відносяться до загального розвитку дитини, є основними витратами по утриманню дитини, в тому числі за рахунок аліментів вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог позивача про стягнення витрат на лікування та відвідування музичної школи слід зазначити наступне.

Суд визнає, що зазначені витрати в розумінні ст. 185 СК України є додатковими витратами на дитину, які повинні нести батьки.

Крім того, вирішуючи даний спір, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Позивачкою доведено та надано документи, які підтверджують хворобливий стан дитини, а саме: довідку № 40 від 23.11.2018 року Комунального закладу Зіньківського центру первинної медико-санітарної допомоги Зіньківської районної ради Полтавської області з яких вбачається , що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно знаходиться на диспансерному обліку в КНП Зіньківський ЦПСМД з приводу Бронхіальна астма, атопічна форма, персистуючий перебіг, ст.ІІ, алеогічний риніт, персистуючий, хронічний гастрит ( а.с.11), але в матеріалах справи відсутні підтвердження позивачкою витрати на лікування сина та підтвердження того , що дитина відвідує музичну школу суду не надано. Відповідач ОСОБА_4 аліменти сплачує регулярно, майновий стан не змінився, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Окрім того, враховуючи те, що позивач, зокрема, у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а позов не підлягає задоволенню, суд вважає, що судовий збір слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.180-185,192 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12,13,77-81,130,131,141,229, 217-246,263-265,350,354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину та стягнення додаткових витрат відмовити в повному обсязі.

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за на слідками апеляційного перегляду.

Суддя -