Провадження № 2/127/1871/19
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

20 травня 2019 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т.П., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст.ст.175, 177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України з метою усунення недоліків.

Так, у порушення ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, а також з позовної заяви та матеріалів доданих до неї не вбачається підстав, які могли б звільнити позивачіва від сплати судового збору.

Згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову в позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви позовної заяви майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн.) не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (9605 грн.); ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (768,40 грн.).

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий та немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Аналогічні роз`яснення містяться в п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10, де додатково зазначено, що судовий збір в залежності від характеру заявленої вимоги сплачується окремо за кожною із таких вимог або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому законодавством порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) залишається без руху. При цьому у відповідній ухвалі суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору (п.п. 26, 27 вищевказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10)

Натомість будь-які докази з інформацією про зарахування Державною казначейською службою України до спеціального фонду Державного бюджету України відповідної оплати судового збору позивачем ОСОБА_1 в матеріалах позовної заяви відсутні. Надана квитанція від 13 травня 2019 року №0.0..1 (АТ «Приватбанк») на суму 1536,80 грн згідно її розрахункових реквізитів не підтверджує здійснення сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі за подання позовної заяви до Вінницького міського суду Вінницької області (призначенням платежу є сплата судового збору за подання позовної заяви до окружного адміністративного суду).

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору наступні: отримувач коштів: УК у м. Вінниці, 22030101; код ЄДРПОУ банку: 38054707; банк: Казначейство України; МФО: 899998; рахунок: 2002.

Крім того, відповідно до п.4, 5. ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як слідує з позовної заяви, позивач просить здійснити поділ земельної ділянки та визнати за собою право власності на частку в праві власності в порядку спадкування та за відповідачем право власності на частку в праві власності на земельну ділянку площею 0,0761 га.

Наразі, позивач не зазначає та не надає докази, що вказана земельна ділянка є об`єктом цивільного права і як окремий об`єкт цивільного права належав на праві спільної сумісної власності померлому та відповідачу по справі.

Слід наголосити позивачу, що формування земельної ділянки як об`єкта цивільного права здійснюється в порядку визначеному чинним земельним законодавством.

Крім того, позивач, визначаючи такий спосіб захисту своїх прав як поділ земельної ділянки, не звернув увагу, що поділ може бути здійснений між власниками земельної ділянки. Натомість доказів про набуття позивачем права власності на земельну ділянку до суду не надано.

Позивачу слід визначитися зі способом захисту свого, як вона вважає, порушеного права та звернути уваги на роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Такі позови про визначення розміру часток у праві спільної власності на відміну від позовів про визнання права власності або виділу частки у спільній власності не є позовами майнового характеру та слугують підставою для реалізації особою свого права на спадкування в позасудовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, позивачу необхідно визначитись із змістом та підставами позовних вимог щодо предмета спору, зазначити обставини в їх обґрунтування та сплатити судовий збір у розмірі та порядку відповідно до ставок виходячи з характеру заявлених позовних вимог. При цьому, в разі пред`явлення вимог майнового характеру, необхідно вказати ціну позову та надати докази про дійсну вартість майна.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків не більше п`яти днів з дня отримання ухвали.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачеві зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: