провадження № 2/521/588/19
Рішення

ІмЕНЕм УкрАїни

16 травня 2019 року

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого судді Михайлюка O.A.,

при секретарі Лефтеровій О.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 інтереси якого представляє Головне територіальне управління юстиції в Одеській області до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Республіки Сербія, -

Встановив:

ОСОБА_1 інтереси якого представляє Головне територіальне управління юстиції в Одеській області звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Республіки Сербія, посилаючись на те, що 10 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб зареєстрований в Республіці Сербія. Від шлюбу є малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після народження постійно проживала разом з батьками в Республіці Сербія .

В позовній заяві вказано, що 29 червня 2017 року малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, з метою відвідування родичів по материнській лінії, прибула в Україну.

За твердженням позивача, під час перебування на території України відповідач повідомила його про відмову в поверненні разом з дитиною до Республіки Сербія, у зв`язку з чим 15 вересня 2017 року позивач змушений відкликати згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Позивач вважає, що такими діями відповідач фактично самостійно змінила місце проживання малолітньої дитини і визначила її нове місце проживання в Україні без згоди батька, тобто вчиняє незаконне утримання дитини на території України, чим порушує норми Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, до якої Україна приєдналася згідно Закону України від 11 січня 2006 року.

Позивач стверджує, що будь-яких домовленостей між ним та відповідачем з приводу зміни місця проживання доньки не існує, у зв`язку з чим він вимушений звернутись за захистом своїх прав через представництво Головного територіального управління юстиції в Одеській області до суду з позовом про забезпечення повернення малолітньої дитини до Республіки Сербія.

В судовому засіданні представник Головного територіального управління юстиції в Одеській області підтримала позовні вимоги просить суд забезпечити повернення малолітньої дитини до Республіки Сербія.

Відповідач в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що 10 березня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб зареєстрований в Республіці Сербія.

Від шлюбу є малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після народження постійно проживала разом з батьками в Республіці Сербія .

29 червня 2017 року малолітня ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 , з метою відвідування родичів по материнській лінії, прибула в Україну за тимчасовою згодою батька ОСОБА_1 на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

За твердженням позивача, під час перебування на території України відповідач повідомила його про відмову в поверненні разом з дитиною до Республіки Сербія, у зв`язку з чим 15 вересня 2017 року позивач відкликав згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Головне територіальне управління юстиції в Одеській області звернулось до суду з позовом про забезпечення повернення малолітньої дитини в рамках положень Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, яка набула чинності для України 01.09.2006 року, посилаючись на те, що утримування дитини на території Україні є незаконним, згідно ст. 3 Конвенції, оскільки порушено право батька на піклування про дитину, однак, суд не погоджується з висновками позивача.

Відповідно до вимог Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей 1980 року, до якої Україна приєдналася згідно Закону від 11 січня 2006 року № 3303-IV, і яка набула чинності для України з 01 вересня 2006 року її цілями є: забезпечення негайного повернення дітей, незаконно переміщених до будь-якої з Договірних держав або утримуваних у будь-якій із Договірних держав.

Відповідно до ст. 3 Гаазької Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, переміщення або утримування дітей розглядаються як незаконні, якщо: а) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі, іншому органу, колективно або індивідуально відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримувалася; б) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Відповідно ст. 7 Гаазької Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей центральні органи співпрацюють один з одним і сприяють співробітництву між компетентними органами своїх держав з метою забезпечення негайного повернення дітей та досягнення інших цілей цієї Конвенції, зокрема, вживають усіх належних заходів для того, щоб: виявити місцезнаходження дитини, що була незаконно переміщена або утримується; забезпечити добровільне повернення дитини або досягнення дружнього вирішення питань; ініціювати судові або адміністративні процедури або сприяти таким процедурам з метою домогтися повернення дитини.

Судом встановлено, що дійсно 29 червня 2017 року малолітня ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 прибула на територію України.

Згідно листа КП «Дитяча міська поліклініка № 5» Одеської міської ради № 157 від 15.03.2019 року, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкаючи за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала на обліку в дитячій поліклініці з 03 серпня 2017 року по 08 лютого 2018 року, на теперішній час дитина на обліку не перебуває.

Відповідно повідомлення Одеської загальноосвітньої школи № 8 Одеської міської ради № 01-12/130 від 11 березня 2019 року, малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 прибула до навчання в школі 14 серпня 2017 року та вибула 08 лютого 2018 року до Республіки Сербія (згідно заяви матері).

Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 11 квітня 2019 року, за наявною у базі даних інформацією про перетинання державного кордону України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виїхала за межі території України 11 лютого 2018 року в 19:09 годині в п/п Рені, інформація про подальший в`їзд на територію України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня.

Відповідно ст. 12 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, якщо судовий або адміністративний орган в запитуваній державі має підстави вважати, що дитина була переміщена до іншої держави, він може зупинити процедури або відмовити в прийнятті заяви про повернення дитини.

Таким чином, станом на час звернення до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 04 липня 2018 року, Головне територіальне управління юстиції в Одеській області в порушенні ст. ст. 7, 12 Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей не вжило усіх належних заходів для того, щоб виявити місцезнаходження дитини, не зупинило процедуру розгляду заяви про повернення дитини, яка з 11 лютого 2018 року не перебувала не території України.

Таким чином, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про забезпечення повернення малолітньої дитини до Республіки Сербія не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11 лютого 2018 року не перебуває на території України, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись Конвенцією про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, ст. ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 інтереси якого представляє Головне територіальне управління юстиції в Одеській області до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Республіки Сербія - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк