Провадження №22-ц/812/763/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 травня 2019 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання: Біляєвою В.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №475/1199/17 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення, яке постановив Доманівський районний суд Миколаївської області під головуванням судді Єгорової Наталії Іванівни 12 годині 36 хвилині у приміщенні цього суду 19 лютого 2019 року, повний текст якого складений 25 лютого 2019 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області, орган опіки та піклування - Прибузька сільська рада Доманівського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, встановлення опіки та призначення опікуна,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області, орган опіки та піклування - Прибузька сільська рада Доманівського району Миколаївської області, про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнення аліментів на утримання дітей, встановлення опіки та призначення позивачки опікуном.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 є матір'ю-одиначкою неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Вона ухиляється від належного виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей.

Так, протягом кількох років мати не проявляє ніякої турботи про дітей, оскільки відлучалася з місця постійного проживання на тривалий час, залишаючи дітей на позивачку, яка є рідною сестрою відповідачки, не повідомляла про своє місцезнаходження, не цікавилася станом здоров'я дітей, їх життям та навчанням, не надавала матеріальної допомоги на їх утримання, вживала алкогольні напої за рахунок матеріальної допомоги, яку отримувала на дітей від держави.

Позивачка вважає, що відповідачка нездатна систематично матеріально забезпечувати дітей, тому що ніде не працює, у службі зайнятості на обліку не перебуває, інколи підробляла неофіційно, але цього недостатньо для повноцінного виховання дітей. На даний час діти живуть у сім'ї позивачки, яка разом із своїм чоловіком турбуються про дітей. Подружжя ОСОБА_1 мають підсобне господарство, обидва працюють, забезпечені належними житловими умовами.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, стягнути з неї аліменти на утримання дітей у мінімальному розмірі на кожну дитину, який не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановити над дітьми опіку та призначити її (позивачку) опікуном .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 надала суду відзив на позов із запереченнями проти заявлених позовних вимог, який мотивувала тим, що вона не ухилялася від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своїх дітей. З липня 2017 р. вона має тяжке хронічне захворювання, у зв'язку з чим її неодноразово госпіталізували на стаціонарне лікування, через що діти почали жити у позивачки. Після повернення її з лікарні діти додому не повернулися, так як позивачка налаштовує дітей проти матері, перешкоджає її спілкуванню з дітьми. До того як захворіла, вона турбувалася про дітей та утримувала їх. Вона цікавиться життям дітей, бажає турбуватися про дітей, спілкуватися з ними.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування - Прибузької сільської ради Доманівської району Миколаївської області пояснила, що в інтересах дітей доцільно позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно двох неповнолітніх дітей, так як діти виявили бажання проживати з тіткою, яка має належні матеріальні умови для їх виховання.

Третя особа - служба у справах дітей Доманівської районної адміністрації Миколаївської області в судове засідання представника не надіслали, надали заяву про розгляд справи без їх участі, при прийняті рішення посилаються на розсуд суду.

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 р. в позові відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що надані учасниками справи докази свідчать про небайдуже ставлення відповідачки до виховання дітей. Окремі факти невиконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків не дають підстави для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до виписки з медичної картки №359 та довідки Доманівської ЦРЛ від 15 лютого 2018 р. № 231 ОСОБА_2 має ряд захворювань, а саме: перебуває на диспансерному обліку у лікаря-інфекціоніста, лікаря-отоларинголога, лікаря-терапевта з приводу захворювання ш-Б 20.7.

Висновок органу опіки та піклування Доманівської райдержадміністрації про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав є передчасним, оскільки зроблений лише на поясненнях позивача та протоколах засідання комісії з питань захисту прав дітей, які проведені без участі відповідача.

На момент постановлення рішення по справі не надано переконливих доказів того, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей буде відповідати інтересам дітей. Позбавлення матері батьківських прав, виходячи із самих лише формальних підстав, було б передчасним та несправедливим, тим більше, що відповідачка не вчиняла будь-яких дій на шкоду своїм дітям. Небажання дітей проживати з матір'ю, яка має низькій рівень матеріального забезпечення по співвідношенню до рівня матеріального забезпечення позивачки, з якою вони проживають, не є підставою для позбавлення матері батьківських прав. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов'язки, а до відповідачки не застосувалися заходи впливу за неналежне ставлення до виховання дітей, суд вважав доцільним в задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, оскільки вважає рішення суду неповним, а висновки - такими, що не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, на думку позивачки, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків з липня 2017 р., умови для проживання дітей в сім'ї ОСОБА_2 незадовільні, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 18 серпня 2017 р., допитані в суді діти пояснили, що в сім'ї часто не було їжі, вони не можуть вчити вдома уроки, так як там постійно розпивають спиртні напої, діти не бажають повертатися до матері, так як вона застосовувала фізичну силу, з липня 2017 р. мати жодного разу дітей не відвідала.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є матір'ю неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відомості про батька дітей внесені відповідно до ст.135 СК України за вказівкою матері.

Згідно наказу № 39 Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області, служби у справах дітей «Про тимчасове влаштування малолітніх у сім'ю» вирішено дозволити ОСОБА_1 тимчасово влаштувати у свою сім'ю малолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до довідки від 08 грудня 2017 р. №1286 виконавчого комітету Прибузької сільської ради Доманівського району, Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 09 серпня 2017 р. неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають в АДРЕСА_1 області з тіткою ОСОБА_1

Згідно характеристики від 08 грудня 2017 р., наданої ОСОБА_3 директором Вознесенського коледжу Миколаївської НАУ, ОСОБА_3 є здібним студентом та характеризується з позитивної сторони.

З характеристики Прибузької ЗОШ І- ІІІ ступенів, виданої 07 грудня 2017 р., вбачається, що ОСОБА_4 є ученицею школи з 1 класу, позитивно характеризується, до школи приходить охайна, забезпечена всім необхідним, проживає з тіткою ОСОБА_1, яка відвідує батьківські збори.

Відповідно до характеристики Прибузького дошкільного навчального закладу №1 від 10 серпня 2017 р. ОСОБА_1 працює на посаді помічника вихователя з 1994 р. За місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони. За думкою завідуючої закладом, ОСОБА_1 піклується про свою стареньку матір, племінників, яким допомагає матеріально з дня народження. Будучи в сім'ї старшою дитиною, піклується про своїх менших брата та сестру.

Згідно копій свідоцтв про народження ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є рідними сестрами.

З протоколів засідань комісії з питань захисту прав дітей Прибузької сільської ради №3 від 03 жовтня 2017 р. та №5, від 06 листопада 2017 р., які відбулися без участі ОСОБА_2, вбачається, що сім'я ОСОБА_2 не перебувала під соціальним супроводом, було рекомендовано органу опіки та піклування Прибузької сільської ради надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 Підставою прийняття рішення було те, що у місячний термін, визначений комісією для налагодження стосунків з дітьми, які проживали біля тітки, ОСОБА_2, за інформацією дітей та тітки ОСОБА_1, жодного разу до дітей не прийшла, вони бачили її один раз на відстані в нетверезому стані.

На підставі вищезазначених рішень комісії з питань захисту прав дітей, а також враховуючи думку дітей, які відмовляються проживати з матір'ю та спілкуватися з нею, орган опіки та піклування Прибузької сільської ради 08 грудня 2017 р. прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4, що буде відповідати інтересам дітей (висновок № 469 на а.с. 47).

ОСОБА_2 у суді заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на те, що вона належно виконувала батьківські обов'язки по вихованню своїх дітей, забезпечуючи їх матеріально в силу своїх можливостей, але через хворобу та тривале лікування діти перейшли жити до позивача, яка перешкоджає спілкуванню з дітьми.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16, 17 постанови від 30 березня 2007 року № «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 вказаної Постанови передбачає, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошено, що кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Справи щодо батьківських прав неодноразово були предметом розгляду Європейського суду з прав людини.

При розгляді справи «Савіни проти України» (CASE OF SAVINY v. UKRAINE) №39948/06, п. 49-50) Європейський суд з прав людини наголосив на такому.

Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу «Ньяоре проти Франції» (Gnahore v. France), № 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу «Скоццарі та Дж'юнта проти Італії» (Scozzari & Giunta v. Italy), [GC], №№ 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» (Wallova and Walla v. the Czech Republic), № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки» (Havelka and Others v. the Czech Republic), № 23499/06, п. 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії» (K. A. v. Finland), № 27751/95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії» (Moser v. Austria), № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», пп. 73-76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Аналіз зазначених положень закону, прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім'ї обстановки, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов'язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.

З Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_2 від 18 серпня 2017 р. вбачається, що ОСОБА_2 разом з дітьми та співмешканцем проживає у власному будинку. Умови проживання сім'ї ОСОБА_2 є незадовільними, а саме: з 5 кімнат 1 кімната придатна до проживання, належних умов для проживання дітей (окремих робочих місць для вивчення уроків та належних санітарних умов не має). Частина городу та окремих господарських будівель в занедбаному стані. В підсобному господарстві ОСОБА_2 тримає птицю, заготовок на зиму немає.

Відповідно до виписки з медичної картки №359 та довідки Доманівської ЦРЛ від 15 лютого 2018 р. № 231 ОСОБА_2 має ряд важких хронічних захворювань, а саме: перебуває на диспансерному обліку у лікаря-інфекціоніста, лікаря-отоларинголога, лікаря-терапевта з приводу захворювання ш-Б 20.7, а згідно довідки Миколаївської обласної клінічної лікарні від 19 жовтня 2019 р. відповідачка є вагітною.

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка висловила свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо їх виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні, в присутності педагога за освітою ОСОБА_8 були опитані діти відповідачки.

Неповнолітній ОСОБА_3 пояснив, що з липня 2018 р. він разом із сестрою проживають у тітки ОСОБА_1 З цього моменту вони з мамою не спілкуються. Як він вважає, мати веде неправильний образ життя. Коли жили біля матері, вона застосувала до них фізичну силу. Школу мати відвідувала. З моменту навчання у коледжі, з мамою він не спілкується, а вона його життям не цікавиться. Він не бажає проживати разом із мамою.

ОСОБА_4 пояснила, що з матір'ю проживати не бажає. З того моменту, як вони з братом почали проживати у тітки ОСОБА_1, з матір'ю вони не спілкуються, вона до них не приходить і не цікавиться їхнім життям. Коли жили біля матері, вона застосовувала до них фізичну силу.

Відповідно до частин 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Не погоджуючись з думкою дітей відповідачки та висновком органу опіки та піклування у даній справі, суд першої інстанції вважав, що такий висновок є передчасним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Так, суд, належним чином оцінивши надані учасниками справи докази в їх сукупності та взаємозв'язку, в тому числі, врахувавши пояснення свідків щодо виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків, її участі у вихованні та навчанні дітей, правильно встановив обставини, що мають суттєве значення для вирішення спору, вірно застосував норми права, що регулюють спірні правовідносини та вважав передчасним висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Такий висновок суду є правильним, оскільки висновок органом опіки і піклування не можна вважати обґрунтованим, оскільки він зроблений без належного вивчення усіх обставин, а саме - лише виходячи з позиції дітей та їх тітки, без врахування та заслуховування думки ОСОБА_2, в матеріалах справи відсутні будь-які докази повідомлення відповідача про розгляд питання позбавлення її батьківських прав як комісією з питань захисту прав дітей Прибузької сільської ради, так і про засідання Прибузької сільської ради, без врахування стану здоров'я останньої, без з'ясування причин неналежного виконання нею батьківських обов'язків, тоді як дії відповідачки свідчать про небайдуже ставлення її до виховання дітей.

За такого суд вважав, що окремі факти неналежного виконання ОСОБА_2 батьківських обов'язків не дають підстави для позбавлення її батьківських прав. На час вирішення справи суду не було надано переконливих доказів, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей буде відповідати їхнім інтересам, позбавлення матері батьківських прав до неповнолітніх дітей за таких обставин було б передчасним та несправедливим, тим більше, що відповідачка не вчиняла будь-яких дій на шкоду своїм дітям.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо заходів органів опіки та піклування, державних органів, в тому числі правоохоронних, які застосувались би до ОСОБА_2 у зв'язку із неналежним виконанням останньою батьківських обов'язків, зловживанням нею своїми батьківськими правами. Сім'я ОСОБА_2 до звернення з позовом на обліку та під супроводом не перебувала, а тому апеляційний суд погоджується з висновком суду про передчасність позбавлення відповідача батьківських прав та недоведеність того, що позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дітей.

Оскільки під час розгляду справи в суді позивачем не було надано достатньо об'єктивних та переконливих доказів щодо тривалого, свідомого невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов'язків без поважних причин, а також вживання інших заходів впливу, які не дали результату, задоволення позову про позбавлення батьківських прав є передчасним, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Так, аргументи, викладені в апеляційній скарзі про неналежні умови проживання дітей, колегія суддів відхиляє, оскільки сам факт такого, без доказів належної реакції органів влади та надання можливості відповідачці виправити ситуацію не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Щодо доводів про зловживання відповідачкою та її співмешканцем алкогольними напоями, застосування до дітей фізичної сили, то такі факти не підтверджені об'єктивними доказами по справі.

З урахуванням викладеного колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 19 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

О.В. Локтіонова

___________________________________________________

Повний текст постанови виготовлений 07 травня 2019 року