Справа № 359/9121/16 Головуючий в суді І інстанції Борець Є.О.
Провадження № 22ц-824/5869/19 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Лисиці Ю.С.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про стягнення боргу за попереднім договором та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про розірвання попереднього договору,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 20 листопада 2008 року вона та ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_2 попередній договір, за яким вона та ОСОБА_3 зобов`язались сплатити відповідачу грошові кошти в розмірі 497 468 гривень 80 копійок, що були еквівалентні 83000 доларам США , а ОСОБА_2 зобов`язався до 1 вересня 2009 року укласти з ними договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_2 . У виконання попереднього договору вона сплатила відповідачу грошові кошти в розмірі 40 500 доларів США. Однак 1 вересня 2009 року договір купівлі-продажу житлового будинку не був укладений. Тому вважає, що у ОСОБА_2 виникло зобов`язання повернути їй грошові кошти в розмірі 40500 доларів США, що еквівалентні 1 079 000 гривень, а оскільки відповідач відмовляється добровільно повернути їх, то просить суд стягнути ці кошти з ОСОБА_2

У свою чергу, ОСОБА_3 також пред`явив позов та просить розірвати попередній договір, укладений 20 листопада 2008 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 199 622, 50 грн. збитків, у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та у задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із цим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його у частині відмови у задоволенні інших позовних вимог - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цих вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги також зазначає, що відповідач письмово визнав наявність боргу перед нею за попереднім договором, через що, відповідно до ст.264 ЦК України строк позовної давності перервався, а тому місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні решти його позовних вимог з підстав спливу позовної давності.

У свою чергу, ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що апелянтом не надано належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, не наведено, які саме норми матеріального права були порушені судом, погоджується із висновками суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваному рішенні, та зазначає, що перебіг строку позовної давності може перериватися лише у межах встановленого законом строку позовної давності, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 не виконав зобов`язань щодо повернення коштів позивачці за попереднім договором від 20 листопада 2008 року, при цьому строк позовної давності сплив 02 вересня 2012 року, однак, оскільки, 24 травня 2016 року відповідач надіслав ОСОБА_1 лист, в якому визнав борг у розмірі 199 622, 50 грн., то ця сума коштів підлягає стягненню, а у іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити через сплив позовної давності.

Також, суд дійшов висновку, що попередній договір купівлі-продажу будинку припинив свою дію, тому підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про розірвання цього договору відсутні.

Колегія суддів, вислухавши пояснення учасників справи, що з`явилися та вивчивши письмові матеріали справи вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_2 попередній договір, за яким ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зобов`язались сплатити відповідачу грошові кошти в розмірі 497 468 гривень 80 копійок, що були еквівалентні 83 000 доларам США , а ОСОБА_2 зобов`язався до 1 вересня 2009 року укласти з ними договір купівлі-продажу квартири в житлового будинку по АДРЕСА_2 (а.с.7-10).

Як вбачається з п.4.1 попереднього договору, ОСОБА_1 . сплатила ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 59 936 гривень, що були еквівалентні 10 000 доларів США. Крім того, 18 лютого 2018 року вона передала відповідачу грошові кошти в розмірі 30 500 доларів США. Ця обставина підтверджується письмовою заявою ОСОБА_2 від 18 лютого 2018 року та його листом від 24 травня 2016 року (а.с.8,11,19).

Аналіз цих обставин свідчить про те, що у виконання попереднього договору ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в загальному розмірі 40 500 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, що у визначений попереднім договором строк - 01 вересня 2009 року між сторонами не було укладено договору купівлі-продажу квартири. Ця обставина свідчить про те, що починаючи з наступного дня дія попереднього договору припинилась, а у відповідача виникло зобов`язання повернути ОСОБА_1 отримані за попереднім договором кошти.

24 травня 2016 року відповідач надіслав ОСОБА_1 лист, в якому визнав борг в розмірі 199 622 гривень 50 копійок (а.с.19-20).

Відповідно до ч.3 ст.635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Водночас, як вбачається з консолідованого змісту ч.1 ст.256, ч.1 ст.257, ч.1 ст.261 та ч.1 ст.264 ЦК України, особа може звернутись до суду за захистом свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

Згідно з ч.4, ч.5 ст.267 цього ж Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому переривання позовної давності можливо лише в межах строку позовної давності, а не після його спливу (постанова Верховного Суду № 61-266св19 від 27 березня 2019 року).

Отже, вчинення відповідачем дій щодо визнання ним свого зобов`язання, зокрема направлення позивачці листа з таким змістом після спливу позовної давності, не перериває його перебігу.

Разом з тим, зобов`язання відшкодувати ОСОБА_1 збитки виникло у ОСОБА_2 ще 02 вересня 2009 року і перебіг строку позовної давності закінчився 02 вересня 2012 року, при цьому визнання ОСОБА_2 перед позивачкою свого грошового зобов`язання у розмірі 199 622, 50 грн. у листі від 24 травня 2016 року відбулося після спливу трирічного строку позовної давності, однак, враховуючи те, що ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції у частині стягнення з нього на користь позивача 199 622, 50 грн. не оскаржував та просить залишити рішення в цій частині без змін, то апеляційний суд переглядає справу у межах доводів і вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Доводи апелянта про переривання строку позовної давності колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, і не спростовують обґрунтованих висновків суду у цій частині.

Інші доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів та суперечливого тлумачення норм матеріального права, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків2-5

суду першої інстанції, через що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: