Дата документу 21.05.2019 Справа № 336/5550/17
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 336/5550/17

Провадження №22-ц/807/1203/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Бєлки В.Ю., Дашковської А.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року в складі судді Наумова О.О. в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначав, що 12 січня 2017 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., реєстровий №97, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 позику у сумі 110 000, 00 грн., яка на момент укладення договору еквівалентна 4000, 00 дол. США, на строк до 20 лютого 2017 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, сторони уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О. 12 січня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за №99. Відповідно до умов договору іпотеки ОСОБА_3 надала ОСОБА_2 в іпотеку квартиру АДРЕСА_1

Предмет іпотеки належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О. 10 січня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №47.

Узгоджена сторонами заставна вартість предмету іпотеки становить 110 000, 00 грн.

Пунктом 4.1 договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики, ОСОБА_2 має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Зазначає, що ОСОБА_3 не повернула йому грошові кошти, чим порушила умови договору позики.

Враховуючи викладене, просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 12.01.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., зареєстрованим в реєстрі за №99, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О. 10.01.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №47, право власності на предмет іпотеки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.01.2017 року за №18522352, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики, посвідченим 12.01.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., реєстровий №97 в розмірі 110 000,00 гривень.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим 12.01.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., зареєстрованим в реєстрі за №99, а саме квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О. 10.01.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №47, право власності на предмет іпотеки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.01.2017 року за №18522352, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики, посвідченим 12.01.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., реєстровий №97 в розмірі 110 000,00 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 1100,00 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , який не приймав участь у розгляді справи,проте, вважає, що оскаржуваним рішенням порушені його права подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що розгляд справи без його участі та ухвалення заочного рішення у справі порушило його спадкові, майнові права та інтереси, спричинило шкоду у великому розмірі, оскільки квартира, яка є предметом спору у цій справі, належить йому на праві спадкування за заповітом ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що 15.07.2015 р. приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М. посвідчила договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого ОСОБА_4 (через два з половиною роки після своєї смерті) продав зазначену квартиру ОСОБА_5 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2017 р. у цивільній справі № 336/6665/16-ц визнано недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири та скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на зазначену квартиру.

Під час розгляду цивільної справи № 336/6665/16-ц 10.01.2017 року ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу, за яким власником квартири стала ОСОБА_3 12.01.2017 року ОСОБА_3 передала квартиру в іпотеку ОСОБА_2

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.05.2018 року у цивільній справі № 336/3080/17 визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право особистої приватної власності на зазначену квартиру; визнано недійсним з моменту вчинення договір іпотеки, за яким ОСОБА_3 передала в іпотеку квартиру ОСОБА_2 ; витребувано у ОСОБА_3 зазначену квартиру.

Зазначає, що у грудні 2018 року він звернувся до реєстраційної служби з метою зареєструвати за ним право власності на зазначену квартиру, проте отримав відмову, оскільки спірна квартира не зареєстрована за ОСОБА_3 , а продана на підставі заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2017 року в цій справі.

Звертає увагу, що 08.02.2017 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 336/6665/16-ц забезпечено позов та накладено арешт на спірну квартиру.

При ухваленні заочного рішення у справі суд не дослідив наявні у сторін оригінали документів, не уточнив позовні вимоги, не з`ясував важливі для справи обставини, наявності перешкод для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Частина 1 ст. 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом цих норм право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення порушує відповідні права та обов`язки, якими такі особи наділені, завдає шкоди таким особам, що виражається в несприятливих наслідках для них.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати до суду апеляційної інстанції всі наявні в них докази на підтвердження порушення їх прав.

Судом встановлено, що 10 січня 2017 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу, відповідно до п.1 якого ОСОБА_5 продав та передав у власність, а ОСОБА_3 купила та прийняла у особисту приватну власність квартиру АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., зареєстрований в реєстрі за №47 (а.с. 8-9). Відповідно до п. 2 вищезазначеного договору відчужувана квартира належить продавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М. 15.07.2015 за реєстровим № 2112.

12 січня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір позики, відповідно до п.1 якого ОСОБА_2 надав у позику, а ОСОБА_3 прийняла грошові кошти в сумі 110 000, 00 грн., що за курсом на 11.01.2017 еквівалентно 4 000, 00 доларам США та зобов`язується повернути позику до 12 лютого 2017 року. Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., зареєстровано в реєстрі за №97 (а.с. 16).

12 січня 2017 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки з метою забезпечення вимог, що випливають з договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., зареєстровано в реєстрі за №97. Відповідно до п. 1.2. договору предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 . Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., зареєстровано в реєстрі за №98 (а.с. 5-7).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та звертаючи стягнення на предмет іпотеки, виходив із доведенності позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд не з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року (цивільна справа № 336/6665/16-ц), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі продажу квартири за адресою АДРЕСА_2 укладений 15.07.2015 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пудлик І.М. та зареєстрований реєстрі за № 2112.

Скасовано державну реєстрацію права власності, проведену 15.07.2015 року на квартиру за адресою АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_5 державним реєстратором приватним нотаріусом Пудлик І.М. на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.07.2015 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності № 10421187, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 01.06.2012 р. у цивільній справі № 0827/2-1967/2012, за ОСОБА_4 в цілому було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, відкрилася спадщина за заповітом від 27.02.2012 р., посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сенченко В.М., яким ОСОБА_4 все майно заповів ОСОБА_1 , який протягом встановленого законом строку вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , звернувшись до приватного нотаріуса Бондар Ю.В. із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа № 4/2013.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року (цивільна справа № 336/3080/17), яке набрало законної сили, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним з моменту вчинення договір іпотеки, серія та номер 98, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 12 січня 2017 року, щодо квартири АДРЕСА_1 .

Визнано припиненою іпотеку, що виникла на підставі договору іпотеки, серія та номер 98, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 12 січня 2017 року, щодо квартири АДРЕСА_1 , що є підставою для скасування в державному реєстрі іпотек запису про іпотеку № 18545167, вчиненого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бєлоусовою В.О.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У даній справі ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом, обґрунтовував його тим, що оскільки ОСОБА_3 не виконала зобов`язання за договором позики від 12.01.2017 р., то він має право на підставі договору іпотеки від 12.01.2017 року на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

З рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 травня 2018 року вбачається, що 07 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про витребування квартири, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, про визнання недійсним договору іпотеки та припинення іпотеки.

Враховуючи, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у жовтні 2017 року, то на час розгляду цієї справи між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вже був наявний спір щодо квартири АДРЕСА_1 .

Також вбачається, що ОСОБА_1 реалізував своє право на прийняття спадщини за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , до якої входить спірна квартира.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Договір купівлі-продажу від 10 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , на підставі якого остання набула право власності на спірну квартиру, є наступним по відношенню до договору купівлі-продажу від 15.07.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2017 року визнано недійсним.

Як випливає з роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за умови визнання першого договору недійсним позови власника майна про визнання наступних правочинів щодо відчуження цього майна недійсними не підлягають задоволенню, а засобом судового захисту є подання віндикаційного позову.

Крім того, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 152320513 вбачається, що 09.02.2017 року внесено запис про обтяження щодо нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.02.2017 року в інтересах ОСОБА_1 (а.с. 70-71).

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції фактично вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , який не брав участь в справі, що призвело до неправильного вирішення справи.

Пунктом 4 частини 3 ст. 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

На стадії апеляційного провадження Цивільним процесуальним кодексом не передбачено залучення до участі в справі осіб, які не були залучені до участі у справі в суді першої інстанції.

Враховуючи, що оскаржуваним рішенням суду порушено право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 1 650, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2017 року в цій справі скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1 650, 00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка