Справа № 157/1529/18 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/456/19 Категорія: 71 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про встановлення юридичного факту спливу терміну позовної давності за апеляційною скаргою заявниці ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення юридичного факту спливу терміну позовної давності.

Заву обґрунтовує тим, що 01 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено кредитний договір № 6182703. 01 квітня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» було укладено іпотечний договір № 6224211. 10 липня 2009 року до вказаного кредитного договору було укладено додаткову угоду № 7813980. Відповідно до цього було переукладено іпотечний договір № 7814211. Термін закінчення цих договорів - 01 квітня 2023 року. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 22 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області, стягнуто заборгованість за кредитним договором та звернено стягнення на предмет іпотеки. 21 серпня 2013 року судом був виданий виконавчий лист № 2/0304/365/12, і 07 листопада 2013 року відділом державної виконавчої служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Волинській області було відкрито виконавче провадження № 40171315. 19 червня 2017 року постановою Камінь-Каширського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області виконавче провадження закінчено, виконавчий документ повернуто стягувачу, Публічному акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний банк». Таким чином, за ініціативою банку в судовому порядку на основі своєї позовної заяви до Камінь-Каширського районного суду Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, кредитний договір розірвано. З огляду на те, що рішення Камінь-Каширського суду вступило в законну силу13 липня 2013 року - термін закінчення кредитного договору визначається цією датою., а тому термін позовної давності сплив 14 липня 2016 року.

Просить визнати юридичний факт спливу терміну позовної давності ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» щодо ОСОБА_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про встановлення юридичного факту спливу терміну позовної давності - залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленим та порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, зобов`язати суд першої інстанції розглянути дану заяву.

Заслухавши пояснення заявника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту спливу терміну позовної давності без розгляду, суд першої інстанції посилався на те, що існує спір про право.

Однак такі висновки зроблені з порушенням норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом ( ст. 125 КУ)

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав на підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами частини 2 статті 267 ЦПК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом незалежно від спливу позовної давності.

Частиною 3 статті 268 ЦПК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою ним до винесення рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тобто, згідно з наведеними нормами права, незалежно від спливу строку позовної давності, кожна особа має право на звернення до суду.

Питання пропуску строку позовної давності вирішується судом в межах розгляду конкретної справи, у разі, якщо сторона у справі заявила про його застосування, тому не може відбуватися шляхом ініціювання судового процесу в новій (іншій) справі.

Відкривши провадження, а згодом - залишивши заяву без розгляду та роз`яснивши право на звернення до суду з позовом на загальних підставах, суд першої інстанції не з`ясував питання про підсудність справи, не звернув уваги на те, що питання пропуску строку позовної давності не може розглядатись шляхом встановлення такого факту в іншій справі за правилами будь-якого судочинства, ні в порядку загального провадження, а ні іншого провадження, передбаченого нормами ЦПК.

Згідно з положеннями пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає до скасування з постановленням нового судового рішення про закриття провадження у справі з тих підстав, що дане питання не підлягає розгляду в суді за правилами будь-якого судочинства.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 377, 382, 383, 389-390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заявниці ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 березня 2019 року в даній справі скасувати.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», про встановлення юридичного факту спливу терміну позовної давності - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий :

Судді :