ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Херсон

Номер справи:661/1184/18

Номер провадження: 22-ц/819/771/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Приходько Л.А.,

суддів: Базіль Л.В.,

Бугрика В.В.,

секретар Давиденко І.О.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач- ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 лютого 2019 року у складі головуючого судді Бойко М.Є.,

встановив:

04 березня 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 21 грудня 2007 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладений договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 600 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею та банком договір, що підтверджується її підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 28 лютого 2018 року виникла заборгованість у сумі 70985,40грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 5787,54 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 58179,51 грн., 3400 грн. - заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу: 250 грн. - фіксована частина та 3368,35 грн. - процентна складова.

Зважаючи на викладене позивач просив стягнути із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 70985,40грн., та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 лютого 2019 року у задоволені позовних вимоги відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом поза межами позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд помилково дійшов висновку відносно того, що позивачем пропущено строки позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, оскільки, в даному випадку перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто, з 31 травня 2015 року. Зважаючи на те, що Банк звернувся до суду з позовом у березні 2018 року то строк позовної давності позивачем не пропущено.

Правом на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_4 не скористалася.

Під час розгляду справи представник ПАТ КБ «Приватбанк» Логвіновська А.А. апеляційну скаргу підтримала за обставинами викладеними у скарзі. Просила рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Банку у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_4 та її представник - адвокат Швець О.Б., приймаючи участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, зазначили, що на їх думку рішення суду є законним та обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником прав та обов`язків Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладений договір № б/н, за умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Договір складається із анкети заяви, Умов та правил надання банківських послуг, тарифів надання банківських послуг та пам`ятки клієнта.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п. 3.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, строк дії Карти вказаний на лицевій стороні Карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

Згідно п. 3.1.3 вказаних Умов, за закінченням строку дії відповідна Карта продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надходила письмова заява Держателя про закриття Карткового рахунку, а також за умов наявності грошових коштів на Картковому рахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій (в передостанній день місяця закінчення строку дії) при виконанні інших умов продовження, передбачених Договором.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 28 лютого 2018 року відповідачка має заборгованість за вищевказаним кредитним договором у розмірі 70985,40 грн., з яких: 5787,54 грн. - заборгованість за кредитом, 58179,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3400 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 250 грн. - штраф (фіксована частина) та 3368,35 грн. - штраф (процентна складова).

13 червня 2014 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 та змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 », що підтверджується свідоцтва про шлюб Сергії НОМЕР_1 виданим 18 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каховка реєстраційної служби Каховського міськрайонного управління юстиції у Херсонській області вбачається (а.с.64).

Під час розгляду справи 07 лютого 2019 року в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_4 подала заяву про застосування до вимог банку позовної давності (а.с.204-206).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Проте повністю з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України) А за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 цієї статті).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України).

Відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору порядок погашення кредиту визначений щомісячними платежами, а кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки.

Згідно Довідки про умови кредитування строк внесення щомісячного платежу визначений до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Отже, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу 25 числа кожного місяця.

За таких обставин, враховуючи, що Банк звернувся з позовом до позичальника 04 квітня 2018 року, трирічний строк позовної давності сплив до щомісячних платежів, що підлягали сплаті до квітня 2015 року. До наступних платежів строк позовної давності не сплив.

Крім того, згідно довідки ПАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 , згідно кредитного договору №б/н від 21 грудня 2007 року, отримала наступні картки: № НОМЕР_3 терміном дії до листопада 2011 року та № НОМЕР_4 терміном дії до травня 2015 року. Строк дії останньої картки, виданої ОСОБА_3 , закінчився 31 травня 2015 року. Нову картку відповідачка не отримувала (а.с.198 на звороті).

Отже перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі розпочався з 01 червня 2015 року, а не з останнього платежу самостійно здійсненого позичальником, як помилково вважав суд першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, останній платіж на погашення заборгованості за договором ОСОБА_3 самостійно здійснила 14 грудня 2014 року, у розмірі 500 грн. Наступний платіж, у розмірі та строк, визначені умовами договору, відповідачка не сплатила і з цього часу жодного платежу на погашення кредиту особисто не вносила.

06 березня 2015 року та 28 квітня 2015 року Банком здійснено договірне списання коштів на погашення заборгованості 3858,00грн. та 26,34грн. відповідно, у зв`язку із чим прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 63,44грн., згідно розрахунку, виникла 30 квітня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності. Загальна сума заборгованості по тілу кредиту станом на 31 травня 2015 року становить, згідно розрахунку, 5787,54грн.

Частиною першою ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату процентів за кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий до травня 2015 року включно.

Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Перевіряючи розрахунок заборгованості відповідача за укладеним між сторонами даного спору кредитним договором, проведений позивачем, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що позивач безпідставно проводив нарахування відповідачу процентів за кредитним договором після спливу визначеного договором строку кредитування, а саме, після 31 травня 2015 року - останнього дня терміну дії картки. При цьому, відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, апеляційний суд враховує наведений вище правовий висновок щодо застосування відповідних норм права, а саме, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно розрахунку заборгованості за період в межах строку позовної давності станом на 31 травня 2015 року Банком на користь кредиту нараховані відсотки в загальній сумі 752,52грн.

З розрахунку заборгованості вбачається, що Банком нарахована заборгованість за комісією та пенею в загальному розмірі 3400,00 грн.

Як пояснила представник Банку Логвіновська А.А . пеня, відповідно наданого розрахунку, не нараховувалась, у розрахунку зазначено лише нарахування комісії.

З розрахунку заборгованості вбачається, що в межах строку позовної давності, з квітня 2015 року Банком нараховувалась щомісячно комісія в розмірі 100грн.

Відповідно до наданих Банком Умов та правил надання послуг та Довідки про умови кредитування договір укладений між сторонами не містить умов, щодо сплати позичальником щомісячної комісії в розмірі 100грн., а отже підстави для задоволення позовних в цій частині відсутні.

Окрім того, згідно із умовами договору укладеному між сторонами при порушенні позичальником термінів платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Отже право для нарахування штрафу виникло у Банка зі спливом 120 днів з часу виникнення обов`язку у позичальника повернути кредит в повному обсязі, тобто з 06 червня 2015 року. Тобто перебіг строку позовної давності для вимоги про стягнення штрафу розпочався з 29 вересня 2015 року.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Проте на час зверення банком до суду, зокрема з вимогою про стягнення неустойки, а саме штрафу річний строк позовної давності сплив.

Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, апеляційний суд вважає, що рішення суду, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зі стягненням з ОСОБА_10 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 грудня 2007 року в розмірі 6540,06грн., з них 5787,54 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 752,52 грн. - заборгованість по процентам. У задоволені решти позовних вимог відмовити.

У відповідності до п.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір при зверненні до суду з позовом в розмірі 1762 грн. та при зверненні з апеляційною скаргою - судовий збір в розмірі 2643 грн., що відповідає вимогам Закону України «Про судовий збір»(а.с.1, 221).

Враховуючи, що апеляційну скаргу та позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, судові витрати понесені та документально підтверджені Банком підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 405,70грн. ((1762,00+2643,00)х9,21%=405,70).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 08 лютого 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 грудня 2007 року в розмірі 6540,06грн., з яких 5787,54 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 752,52 грн. - заборгованість по процентам.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в розмірі 405, 70грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 24 травня 2019 року.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: Л.В. Базіль

В.В. Бугрик