ун. № 759/9733/18
пр. № 2/759/1398/19
03 квітня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: П`ятничук І.В.,
секретаря судового засідання - Медвідчук В.В.,
представника позивача - Русскіної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 , третя особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіагал», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання договору про розірвання іпотечного договору недійсним, визнання та застосування наслідків його недійсності, -
3.2. Скасування рішення №18308199 від 21.12.2014 року про припинення реєстрації іпотеки внесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.
3.3. Скасування рішення №18308452 про припинення реєстрації обтяження від 24.12.2014 року внесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С .П. щодо квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м.Києва П`ятничук І.В. від 22 серпня 2018 р. відкрито провадження по справі.
Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 07 грудгя 2018р. закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини справи викладені в позовній заяві.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не подавалось.
Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку відповідача справи такою, що не перешкоджає розгляду справи, суд розглядає справу без участі відповідача.
Оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив та не подав до суду відзив, а також те, що представники позивача не заперечувала щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення.
Представники третіх осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіагал», Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П., в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, тому є можливим розгляд справи в їх відсутності.
Представник третьої особи Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві в судове засідання не з`явився, суду надано пояснення з приводу заявлених вимог, а тому є можливим розгляд справи в відсутності вказаного представника.
Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 р. № 150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ДЕЛЬТА БАНК» згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича - уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ДЕЛЬТА БАНК».
Згідно з рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08.04.2015 № 71 про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" тимчасову адміністрацію в АТ "Дельта Банк" запроваджено строком на шість місяців з 03 березня 2015 року до 02 вересня 2015 року включно, а рішенням від 03.08.2015 № 147 тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» продовжено до 02.10.2015 р.
На виконання постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 № 664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» (Додаток 10) Фондом гарантуванням вкладів фізичних осіб прийнято Рішення від 02.10.2015 № 181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» (Додаток 11)та делегування повноважень ліквідатора банку» згідно з якими відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» строком з 05.10.2015 по 04.10.2017 призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова Владислава Володимировича.
Виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором серед іншого забезпечувалось: - Іпотечним договором, посвідченим 21.05.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. за реєстровим № 1184, згідно з яким у іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 33,30 кв.м., житловою площею 16,20 кв.м., що належить ОСОБА_1
Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д. Г. за реєстровим № 2949, 2950, права вимоги АТ «УкрСиббанк» за Кредитним договором ОСОБА_1 . відступлено на користь АТ «Дельта Банк».
В подальшому, Банком було укладено:
- Договір про відступлення права вимоги від 29.01.2015 р. укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіагал».
Відповідно до умов Договору про розірвання іпотечного договору від 24.12.2014 р., Банк та ОСОБА_1 домовились достроково розірвати Іпотечний договір, посвідчений 21.05.2008 р. за реєстровим № 1184 та припинили обтяження нерухомого майна іпотекою та забороною відчуження.
Станом на день укладення Договору про розірвання 24.12.2014 р. сума заборгованості позичальника за Кредитним договором становила по тілу кредита - 46 626,66 дол. США ( у тому числі сума простроченого тіла кредиту - 27 043,57 дол. США) та просторочені проценти у сумі - 15 056,56 дол. США, що станом на дату укладення Договору про відступлення складало: тіло - 46 626,66 дол. США ( у тому числі сума простроченого тіла кредиту - 27 460,24 дол. США ) та проценти - 16 027,79 дол. США (у тому числі прострострочених процентів - 15 281,85 дол США).
Відповідно до частин першої, другої статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Згідно статті 2 вказаного Закону тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та абз. 3 п. 1.18 глави 1 розділу ІІІ «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженим Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.07.2012 № 2 (далі - Рішення № 2) уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити збереження активів та документації банку, ч. 2 ст. 38 Закону передбачено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті, а згідно з п. 5 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб уповноважена заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.
Так за результатами проведення перевірки щодо визначення Договору про розірвання Іпотечного договору від 24.12.2014 р. в якості договорів, які є нікчемними у розумінні ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (протокол від 25.09.2015 № 72 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, призначеної наказом № 67 від 11.03.2015) Договір про розірвання іпотечного договору від 24.12.2014 р., що укладений між АТ «Дельта банк» та ОСОБА_1 віднесено до нікчемних у розумінні пунктів 1, 2, 3 та 7 ч. 3. ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Згідно з абз. 1) та абз 2) ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів а також вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами.
Керуючись п. 1.20 гл. 1 розділу ІІІ Рішення № 2, Фонд зобов`язаний вжити заходів для витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого(их) за договорами, визначеними у пункті 1.18 цієї глави, а також має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.
Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 38 Закону, та абз. 2 п. 1.20 гл. 1 розділу ІІІ Рішення № 2, уповноважена особа протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.
Так, повідомленнями про нікчемність від 28.10.2015 р. № 1015, №1016 гр. ОСОБА_1 та приватний нотаріус Ковальчук С.П., були проінформовані про нікчемність Договору про розірвання Іпотечного договору, посвідченого 24.12.2014 р., укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1
Зазначений вище, Договір від 24.12.2014 р. про розірвання Іпотечного договору віднесено до категорії нікчемних, оскільки за результатами перевірки виявлено, що при його укладанні та виконанні було допущено ряд порушень законодавства України та обмежень, встановлених Національним банком України, які полягають в наступному:
Всупереч того, що за Кредитним договором існувала заборгованість позичальника, Банк уклав правочин - Договір про розірвання, спрямований на припинення дії Іпотечного договору, укладеного в забезпечення виконання Кредитного договору. Укладанням Договору про розірвання були припинені правовідносини за Іпотечним договором, а також іпотека і заборона відчуження нерухомого майна.
Внаслідок укладення Договору про розірвання, обтяження предмету іпотеки припинено та Банк втратив високоліквідне забезпечення за Кредитним договором. Отже, за Договором про розірвання Банк взяв на себе зобов`язання щодо припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна, а також відмовився від можливості задовольнити свої вимоги за Кредитним договором за рахунок предмету іпотеки (відмовився від власних майнових вимог).
Враховуючи викладене, Банк, уклавши правочин згідно з яким був розірваний Іпотечний договір та припинені іпотека і заборона відчуження нерухомого майна: - без отримання реальних грошових надходжень відмовився від власних майнових вимог до іпотекодавця за Іпотечним договором, що зазначено у п.1 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину; - до дня визнання Банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання щодо припинення обтяження предмету іпотеки, що стало однією з причин неплатоспроможності Банку, а виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами частково стало неможливим, що зазначено у п.2 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину, - окремому кредитору передав майно (майнові права) Банку, через що ним отримано переваги, не встановлені для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, що зазначено у п.7 ч.3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.
Відповідно до частини 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 та 7 частини ст. 38 вказаного Закону, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з підстав:
-банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;
-банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;
-банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;
-банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.
Слід зазначити, що Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 09.08.2016 року по справі №904/4776/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіагал» за участю третіх осіб: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ОСОБА_1 про визнання договору про відступлення права вимоги від 29.01.2015 року недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання вчинити дії позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково, визнано недійсним договір про відступлення прав вимоги від 29.01.2015 року.
Також судом встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 11.09.2014 № 560/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» шляхом призначення куратора (надалі - Постанова № 560/БТ) до банку було встановлено особливий режим контролю, призначено куратора Банку - Губенко С . М., а тому відчуження майна (розірвання договору іпотеки) без отримання погодження з куратором Банку є наслідком порушення режиму контролю за діяльністю Банку.
Таким чином, оскільки Банк уклав Договір про розірвання іпотечного договору від 24.12.2014 р., за яким здійснив безоплатне відчуження активів вже під час дії Постанови НБУ № 560/БТ, укладення такого Договору про розірвання іпотечного договору потребувало погодження куратора Банку, але цього, при укладенні та виконанні Договору про розірвання зроблено не було.
Постановою Правління Національного банку України від 26.02.2014 № 102/БТ «Про надання кредиту для збереження ліквідності» (далі - Постанова № 560/БТ) Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» було надано кредит рефінансування та застосовано до банку обмеження у його діяльності визначені п. 12 Положенням про надання Національним банком України кредитів банкам України для збереження їх ліквідності, затверджним постановою Правління Національного банку України від 24.02.2014 № 91, а саме: встановлено заборону здійснювати надання кредитів фізичним особам без забезпечення.
Оскільки Банк уклав Договір про розірвання іпотечного договору від 24.12.2014 р., внаслідок чого припинилось забезпечення за кредитним договором, такими діями було порушено заборону визначену законодавством у діяльності АТ «Дельта Банк».
Згідно зі ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (надалі - Закон про банки) одним із повноважень Національного банку України є встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Крім того, статтею 47 Закону про банки, зокрема, визначено, що Національний банк України з метою захисту прав вкладників та інших кредиторів має право встановлювати додаткові вимоги, включаючи вимоги щодо підвищення рівня регулятивного капіталу банку чи інших економічних нормативів, щодо певного виду діяльності та надання фінансових послуг, які має право здійснювати банк.
Враховуючи викладене, в результаті укладення Договору про розірвання іпотечного договору Банк прийняв на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону про банки, і виконання грошових зобов`язань Банку перед іншими кредиторами стало частково неможливим.
Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною 5 ст. 4 ЦК України визначено, що інші органи державної влади України, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом.
Так, ч. 2 ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.
Згідно з ч. 7 ст. 56 ЗУ «Про Національний банку України» нормативно-правові акти Національного банку, що містять інформацію з обмеженим доступом, не підлягають опублікуванню та доводяться до відома юридичних та фізичних осіб, на яких поширюється їх дія.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Частиною 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.
Керуючись п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9 вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним (відповідно до статей 215 та 216 ЦК) та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.
Оскільки АТ «Дельта Банк» при укладенні Договору про розірвання іпотечного договору від 24.12.2014 р. порушено вимоги законодавства щодо його діяльності, а саме - нормативно-правових актів Національного банку України, які є актами цивільного законодавства, зазначений договір є недійсним з моменту його укладення згідно згідно з ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Також, як встановлено в судовму засіданні, згідно з п. 2 Договору про розірвання іпотечного договору від 24.12.2014 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було припинено:
- заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 згідно з Іпотечним договором від 21.05.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В. за реєстровим № 1184 (запис № 7231684);
- іпотеку квартири АДРЕСА_1 згідно з Іпотечним договором від 21.05.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 1184 (запис від 24.12.2014 р. № 18308199).
Таким чином, враховуючи, що визнання недійсним договору про розірвання іпотечного договору має наслідком повернення становища сторін у попередній стан вважаємо, що зазначені вище записи про накладення обтяжень підлягають поновленню у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не суперечить вимогам закону та буде найбільш ефективний способом захисту порушеного права позивача, оскільки саме в вказаний спосіб будуть відновлені порушені права, крім того, беручи до уваги лист від 01.04.2014 року, в якому Верховний Суд України виклав позицію щодо поновлення становища, яке існувало до порушення, "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України», суд приходить до висновку про задоволення заявлених позовних вимог позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).
Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 110, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 280, 352-353 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта банк» до ОСОБА_1 , третя особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіагал», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві про визнання договору про розірвання іпотечного договору недійсним, визнання та застосування наслідків його недійсності - задовольнити.
Застосувати наслідки недійсності Договору про розірвання Договору іпотеки від 24.12.2014 року шляхом:
3.2. Скасування рішення №18308199 від 21.12.2014 року про припинення реєстрації іпотеки внесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.
3.3. Скасування рішення №18308452 про припинення реєстрації обтяження від 24.12.2014 року внесеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С .П. щодо квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя І.В.П`ятничук