Справа №489/1062/19
Провадження №2/489/1113/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань - Середою А.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила: надати дозвіл на виїзд за державний кордон України малолітньому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації з 01 липня 2019 року по 31 липня 2019 року без дозволу та супроводу батька дитини - ОСОБА_3 , у супроводі матері - ОСОБА_1 або в супроводі іншої особи за дорученням матері; надати ОСОБА_1 дозвіл на оформлення та отримання необхідних документів для виїзду ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_3 . Мотивуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає та зареєстрований з нею. Вона самостійно несе витрати пов`язані з утриманням сина, відповідач матеріальної допомоги не надає. В лютому 2019 року вона звернулася до відповідача в усній формі з проханням надати дозвіл на виїзд за межі України з сином з метою туризму та відпочинку, але відповідач відмовився надавати нотаріальну згоду на тимчасову поїздку за кордон. Позивач посилається на те, що тимчасові поїздки здійснюються з метою оздоровлення та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, а тому права відповідача як батька дитини не будуть порушуватися.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що твердження позивача про те, що вона до нього зверталася з проханням прийняти участь в утриманні сина, проте її прохання залишалося поза увагою не відповідає дійсності. Він ніколи не уникав можливості допомогти дитині як матеріально так і морально. Дійсно позивачка до нього зверталася з проханням надати нотаріальну згоду на виїзд дитини за кордон, проте, він просив детальну інформацію, де перебуватиме дитина з зазначенням точного міста, дати виїзду за межі України та приїзду дитини в Україну. Оскільки він як батько, несе відповідальність за дитину та повинен знати всю інформацію, де він може знайти та зв`язатися з сином у разі необхідності та повністю виконувати покладені на нього обов`язки як батька.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 липня 1998 року. Шлюб між сторонами розірвано 04 грудня 2018 року на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.12.2018 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідченням чого є свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Позивачка зазначає, що вона зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на перетин кордону разом з дитиною без його згоди як батька дитини, проте відповідач відмовляється надавати дозвіл, посвідчений нотаріально на виїзд дитини за кордон.

Відповідачем не заперечувався факт відмови позивачу у наданні дозволу на перетин кордону разом з дитиною, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не надала інформацію де перебуватиме дитина з зазначенням точного міста, дати виїзду за межі України та приїзду дитини в Україну. Оскільки він як батько, несе відповідальність за дитину та повинен знати всю інформацію, де він може знайти та зв`язатися з сином у разі необхідності та повністю виконувати покладені на нього обов`язки як батька.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

При цьому батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Згідно з ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила).

Відповідно до п. 3 вищеназваних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів, піклувальників) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених батьками.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 зазначених вище Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724 (п. п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16- річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

Отже вказаними вище Правилами встановлено, що якщо один із батьків дитини, який надає дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України, має право володіти інформацією про те, до якої держави виїжджає дитина та на який час.

Тобто при постановленні рішення щодо надання дозволу на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди та супроводу батька та посиланні на Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» суду слід зазначати дозвіл на конкретний виїзд (одноразовий), з визначенням його початку й закінчення. Оскільки діюче в Україні законодавство передбачає наявність згоди другого з батьків, якщо він не супроводжує дитину, на конкретний виїзд дитини за межі України, із зазначенням у цій письмовій згоді держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, то і рішення суду при відсутності такої згоди може ухвалюватися лише щодо дозволу на конкретний виїзд дитини за межі України.

Таким чином суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі одного з батьків відповідатиме найкращим інтересам дитини без передоручення третім особам, а тому позовна заява підлягає задоволенню частково.

Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон - задовольнити частково.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до Російської Федерації на період з 01 липня 2019 року по 31 липня 2019 року включно, в супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Надати дозвіл ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на оформлення проїзних документів для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, а саме до Російської Федерації на період з 01 липня 2019 року по 31 липня 2019 року включно.

В задоволенні позовних вимог про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з України до Російської Федерації на період з 01 липня 2019 року по 31 липня 2019 року включно у супроводі іншої особи за дорученням матері - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «05» червня 2019 року.