КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня2019 року м. Київ

Справа № 756/10781/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6664/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Тітова М.Ю. 15 лютого 2019 року у м. Києві, дата складання повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 грудня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14600,00 грн та 551,20 грн судового збору.

05.12.2017 від представника позивача Приходька A.A. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу Приходька A.A. задоволено частково, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2018 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що представник позивача Приходько A.A. у 2008 році здобув кваліфікацію юриста, тобто є фахівцем в галузі права та має право на надання правової допомоги.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2018 апеляційну скаргу Приходька A.A. задоволено частково, ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 12 червня 2018 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, суд першої інстанції не дослідив належні в матеріалах справи докази, не врахував вимоги закону, які були чинні на момент звернення представника позивача до суду і на момент винесення оскаржуваної ухвали, а тому прийшов до передчасного висновку.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 7078,50 грн.

Вказане судове рішення мотивовано необхідністю компенсувати позивачу витрати його представника за участь у судових засіданнях, загальна тривалість яких згідно журналів судового засідання від 23 червня 2017 року та від 04 грудня 2017 року становила 1 год. 27 хв., у сумі 753,50 грн. Розмір витрат визначений, виходячи з зазначеної в акті їх вартості - 550,00 грн/1 год. В іншій частині витрати на правову допомогу суд першої інстанції вважав доведеними та обгрунтованами, і такими що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Проте, суд першої інстанції не вбачав підстав для компенсації позивачу витрат за консультування з приводу забезпечення позову та компенсації витрат за правову допомогу, оскільки такі не можна вважати неминучими, до того ж з заявами про забезпечення позову у даній справі ані позивач, ані його представник до суду не зверталися та судом не розглядалися.

Не погодився з вказаним судом рішенням позивач, його представником подана апеляційна скарга. В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача вказує на те, що ані відповідачем, ані її представником не надавалися жодні клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, а судом не здійснювалася оцінка майнового стану відповідача з метою зменшення судових витрат. Також зазначає, що суд першої інстанції у мотивувальній частині не посилався ані на норми Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», ані на ст. 82 ЦПК України (станом на 04 грудня 2017 року) та відмовив в частині задоволення позовних вимог (щодо компенсації витрат за консультування з приводу забезпечення позову та компенсації витрат на правову допомогу, з урахуванням часу на підготовку інформації та матеріалів судової практики) на підставі того, що їх не можна вважати неминучими та відсутність заяви про забезпечення позову у даній справі. Разом з тим, неминучість судових витрат не тільки не є підставою для відмови в їх компенсації, а й взагалі відсутня у цілому ЦПК України та вищезгаданому Законі.Крім того, судом не встановлено, що такі консультації (щодо забезпечення позову та порядку, умов, особливостей компенсації витрат на правову допомогу відповідачем на користь позивача у справі № 756/10781/16-ц, з урахуванням часу на підготовку інформації та матеріалів судової практики) справді надавалися скаржнику його представником, а факт незастосування процесуального права щодо забезпечення позову не може бути підставою для відмови в компенсації витрат на правову допомогу у вищезгаданій частині, оскільки прямо порушує свободу вибору лінії поведінки скаржника та його представника у вигляді утримання від вчинення певних дій. Також варто звернути увагу на те, що даним видом правової допомоги передбачаються витрати часу на пошук та підготовку матеріалів судової практики, узагальнення та посилання на яку містяться у більшості процесуальних документів представника позивача (позовній заяві, заявах, клопотаннях тощо) на що також не була звернута увага судом. Крім того, суд першої інстанції необгрунтовано та безпідставно відмовив в компенсації витрат на отримання рішення суду та виконавчого листа.

У зв`язку з вищевикладеним, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 14025, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що правова допомога ОСОБА_1 надавалася на підставі договору про надання правової допомоги №1/16 від 06 червня 2016 року, укладеного з ТОВ «Юридична компанія «Еффектім» в особі директора Приходька A.A. та додаткової угоди №1 до нього від 28 липня 2016 року (т.1 а.с. 35-38). Приходько A.A. закінчив у 2008 році Харківський національний університет внутрішніх справ і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство» та здобув кваліфікацію юриста, що підтверджується відповідним диплом.

Згідно із актом приймання-здачі робіт (послуг) від 28 вересня 2016 року ТОВ «Юридична компанія «Еффектім» витрачено 25 год. 30 хв. роботи з надання правової допомоги, загальна вартість яких складає 14025,00 грн, а саме: 3 год. 30 хв. на аналіз матеріалів справи та первинну консультацію з приводу ДТП, вартість - 1925,00 грн; 8 год. на складання та подання позовної заяви, вартість - 4400,00 грн; 8 год. на консультування з приводу забезпечення позову та консультації витрат на правову допомогу, вартість яких 4400,00 грн; та 6 год. на участь у судових засіданнях, отримання рішення суду та виконавчого документу, вартість - 3300,00 грн. Позивач сплатив на користь ТОВ «Юридична компанія «Еффектім» 14025,00 грн за надання правової допомоги, що підтверджується квитанцією від 13 жовтня 2016 року.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними завданнями (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність та пропорційність.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, п.2 ч. 3 ст.79 ЦПК України (в редакції чинній на час ухвалення рішення суду) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

За змістом ч.ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України (в редакції чиннійна час ухвалення рішення суду) витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про судовий збір» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Частиною 1 ст. 88 ЦПК України (в редакції чиннійна час ухвалення рішення суду) передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених в постанові від 17 жовтня 2014 року № 10, при стягненні витрат на правову допомогу слід ураховувати, що особа, яка надає таку допомогу, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК 2004 року). Розмір витрат на правову допомогу визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПКУкраїни 2004 року(п. 47, п. 48).

Виходячи з наведених норм чинного законодавства та судової практики, суду при визначенні розміру компенсації слід ураховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Вирішуючи питання про компенсацію витрат на правову допомогу суд також має перевірити їх обґрунтованість і доведеність, та виходячи із принципів законності і справедливості, має право на здійснення їх оцінки та визначення розміру.

Доводи представника позивача відносно того, що суд першої інстанції необгрунтовано та безпідставно відмовив в компенсації витрат щодо консультування з приводу забезпечення позову та компенсації витрат на правову допомогу у вказаній справі та отримання рішення суду, і виконавчого документу, колегія суддів відхиляє, оскільки суд першої інстанції відмовляючи в цій частині виходив з розумності таких витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і необхідними, а їхній розмір - обґрунтованим, в свою чергу представником позивача не було доведено, що витрати в розмірі 4400,00 грн за консультування з приводу забезпечення позову та компенсації витрат за правову допомогу були фактичними і неминучими, особливо враховуючи предмет та характер позову, та ту обставину, що такі заяви не вирішувалися судом при розгляді справи.

Також при стягненні витрат на правову допомогу суд має враховувати розумність таких витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги, та їх розмір. В даній справі ціна позову складає 14600,00 грн, в той час, як заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача складає 14025,00 грн, що фактично становить ціну заявлених позовних вимог, тобто понесені стороною позивача витрати, в такому розмірі, не відповідають складності справи та обсягу наданої адвокатом допомоги, а тому є не розумними.

Отже, суд повно і об`єктивно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому додаткове рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

До суду апеляційної інстанції 07 травня 2019 року від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій він просив суд здійснити розподіл судових витрат з урахуванням документально підтверджених витрат на професійну правничу допомогу за врегулювання спору щодо компенсації витрат на правову допомогу у судових засіданнях у вказаній справі в розмірі 21000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на відповідача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Оскільки апеляційна скарга представника позивача задоволенню не підлягає, то відсутні і підстави для стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 21000, 00 грн за врегулювання спору щодо компенсації витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381-384 ЦПК України суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: Н.В.Поліщук

А.М.Андрієнко