ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 квітня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11016/18

Головуючий у першій інстанції - Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/516/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.

із секретарем судового засідання - Позняк О.М.

Позивач - ОСОБА_2

Відповідач - ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 30 січня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним правво власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що з 28 березня 2007 року по 02 березня 2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 березня 2018 року.

Позивач вказує, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 2008 року за спільні кошти подружжя була придбана спірна квартира, на ? частину якої, за статтею 60 СК України, він має право. Оскільки колишня дружина заперечує наявність у позивача права власності на ? частину квартири, його право підлягає судовому захисту.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частку квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2307 грн 28 коп. у відшкодування понесених судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким визнати право власності за ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_1, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з»ясування обставин, що мають значення у справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 полягають у тому, що у зв'язку з хворобливим станом здоров»я вона подала до суду заяву про відкладення розгляду справи, проте протокольною ухвалою суду від 30 січня 2019 року у відкладенні розгляду справи було відмовлено. Апелянт вважає, що судом не враховані положення ч. 5 ст. 263 ЦПК України та були порушені її права на можливість захисту своїх прав через свого представника - адвоката Сєркіна К.Ю., який не був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Апелянт посилається, що суд першої інстанції, в порушення ст. 263 ЦПК України, необґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про залученя до участі у справі органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради в якості третьої особи, оскільки результати розгляду справи впливають на права дітей, які зареєстровані в спірній квартирі.

Апелянт наголошує, що у провадженні Деснянського районного суду м. Чернігова знаходиться цивільна справа за її позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, а саме квартири, яка є предметом розгляду по даній справі, проте суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання про об»єднання цих позовних вимог в одне провадження. Як зазначає апелянт, розгляд справи про поділ спільного майна подружжя зупинений до розгляду позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на частку спірної квартири.

ОСОБА_2 вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішеня судом першої інстанції не було враховано, що вона після розлученн з ОСОБА_3 винаймає з дворами неповнолітніми дітьми окреме житло, у зв'язку з чим суд мав право відступити від засади рівності часток подружжя на її користь.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2, а рішеня Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2019 рокук - без змін, оскільки спірна квартира придбана в період шлюбу за спільні кошти подружжя.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи аргументи скарги апеляційним судом встановлено наступне.

З 28 вересня 2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 0 березня 2018 року (а.с. 7, 8).

Як убачається з договору купівлі-продажу квартири та відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 3, 4), 07.02.2008 року, ОСОБА_2 придбала у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_2

Зазначені обставини в апеляційному суді сторонами не спростовані і не заперечувались.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 60, 70 СК України та прийшов до висновку, що доводи позивача відповідачем не спростовані, а тому позов підлягає задоволеню.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами ч.1, ч. 2 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майноБ набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

За правилами ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відткак, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що спірна квартира набута сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а частки сторін у ній є рівними. Як убачається з п. 4.1 Договору купівлі-продажу квартири, ОСОБА_2 нотаріусом було роз'яснено зміст ст.ст. 57, 65 СК України.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб і не домовилися про порядок поділу майна, внаслідок чого суд обґрунтовано визнав право власності позивача на ? частину квартири.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази, які б достовірно і безсумнівно підтвердили, що спірна квартира куплена ОСОБА_2 за її особисті кошти. Відповідачем також не доведено в апеляційному суді існування джерела походження коштів, які б були особистою власністю ОСОБА_2 та які не належали б до коштів спільного сімейного бюджету і за які б нею була придбана спірна квартира.

Апеляційний суд не приймає в якості належних і допустимих доказів на підтвердження вкладення у покупку квартиру особистих коштів ОСОБА_2 надані відповідачем розписки про отримані нею від її матері ОСОБА_5 03.02.2008 року 5000 доларів та 06.07.2013 року - 4000 доларів на покупку квартири, оскільки за приписами ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п»ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.(а.с.207,208). Зазначена норма закону є імперативною і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Зважаючи на сукупність обставин цієї конкретної справи, апеляційний суд приходить до висновку, що незалучення судом першої інстанції до справи органу опіки та піклування не є підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки спірна квартира за своїми конструктивними характеристиками не підлягає реальному розподілу між співвласниками. Визнання за позивачем права власності на ? частину квартири не впливає на житлові права та інтереси неповнолітніх дітей сторін і не позбавляє дітей права користування усією квартирою.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б достовірно і безсумнівно підтвердили, що визнання за позивачем права власності на ? частину спірної квартири може негативно вплинути на житлові права дітей, або спричинити негативні наслідки для дітей, а рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ті обставини, що між колишнім подружжям існують неприязнені стосунки та проживання відповідача у найманому житловому приміщенні не є як такі підставою для відступлення від рівності часток та зменшення частки позивача у праві спільної сумісної власності з ? до ? частини.

Перевіривши доводи ОСОБА_2, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить передбачених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, які б безспірно підтвердили обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи і їм надана вірна юридична оцінка. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного судового рішення і не впливають на правильність вирішення спору по суті та не містять передбачених процесуальним законом законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: