Номер провадження: 22-ц/813/1678/19
Номер справи місцевого суду: 523/3904/18
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Бруклін-Київ", за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування наказів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Бруклін-Київ", за участю третіх осіб без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про скасування наказів, посилаючись на дискримінацію з боку роботодавця щодо себе в частині усунення його від зайняття посад на підприємстві, а також в частині невідповідності посадовим обов`язкам встановленого графіку роботи на посаді, яку він обіймає та частині рівня заробітної плати. Позивач вважає, що реально ніякої зміни в організації виробництва на підприємстві не відбувалось, наказ №116-к/тр є дискримінаційним і стосується лише його. Посилаючись на зазначені обставини позивач просить скасувати наказ №116-к/тр від 20.02.2018 року.

До розгляду справи по суті позивач збільшив позовні вимоги, в яких також просив скасувати накази по товариству № 674-к/тр від 16.10.2017р., №787-к/тр від 07.12.2017 року, №778- к/тр від 04.12.2017 року, 766-к/тр від 29.11.2017 року, №774-к/тр від 30.11.2017 року, посилаючись на те, що з такими наказами він ознайомився під час надання відповідачем відзиву на позовну заяву.

В обґрунтування зазначених вимог ОСОБА_1 зазначив, що наказом № 674-к/тр від 16.10.2017 року в товаристві з 01.12.2017 року були введені до штатного розпису посади «диспетчера з організації виробництва» - 4 штатні одиниці з посадовим окладом 10200,00 грн., з проведенням відбору кандидатів на вказані посади. Втім, як зазначає позивач, жодного відбору на конкурсній основі з боку відповідача проведено не було, інформація про відкриття нових вакансій йому не надавалась, а були створені умови для його звільнення. На вказані чотири посади були прийняті інші чотири начальники зміни. ОСОБА_1 вважає, що у разі проведення конкурсу він би зайняв посаду «диспетчера з організації виробництва», так як лише дві особи, включаючи його, мають у товаристві вищу професійну освіту. Посилаючись на те, що такі дії є дискримінаційними з боку відповідача, ОСОБА_1 просить задовольнити його позовні вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення у повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування наказів ТОВ «Бруклін-Київ», суд першої інстанції виходив з їх безпідставності та недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком районного суду.

Судом встановлено, що:

- ОСОБА_1 з 2011 року і на час розгляду справи в суді першої інстанції працює на посаді начальника зміни в ТОВ «Бруклін-Київ»;

- Наказом №674-к/тр від 16.10.2017 року з метою проведення оптимізації виробничих процесів у відповідність з критеріями міжнародної системи менеджменту якості по ISO 9001:2015 та встановленням факту понад нормативного простою усіх видів транспортних засобів при виконанні навантажувально-розвантажувальних робіт на товаристві з 01.12.2017 року до штатного розпису Товариства було введено посаду «диспетчера з організації виробничого процесу» - 4 штатні одиниці. Пунктом другим наказу начальнику відділу кадрів до 15.12.2017 року слід було провести відбір кандидатів на посади «диспетчерів з організації виробничого процесу» з відповідним фаховим рівнем та досвідом роботи;

- Згідно з наданим штатним розписом станом на 01.12.2017 року на Товаристві було запроваджено п`ять начальників зміни у виробничо-розвантажувальному комплексі та чотири диспетчера з організації виробничого процесу;

- Наказами по Товариству № 787-к/тр від 07.12.2017 року, № 778-к/тр від 04.12.2017 року, № 766-к/тр від 29.11.2017 року, № 774-к/тр від 30.11.2017 року з посади «начальника зміни» було переведено на посаду «диспетчера з організації виробничого процесу»: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 згідно з поданими ними заявами про згоду на переведення на вказану вище посаду;

- Наказом № 68-к/тр від 30.01.2018 року із штатного розпису Товариства були виведені чотири штатні одиниці - посада начальника зміни та введено в дію зміни до штатного розпису з 01.02.2018 року;

- Згідно з представленим штатним розписом, станом на 01.04.2018 року в Товаристві у виробничо-розвантажувальному комплексі введено чотири посади «диспетчер з організації виробничого процесу» та одна посада «начальник зміни»;

- Наказом №116-к/тр від 20.02.2018 року для начальника зміни виробничо- розвантажувального комплексу, яку займає ОСОБА_1 , з 03.05.2018 року було запроваджено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота, неділя) із режимом праці та відпочинку згідно вимог чинного законодавства, із збереженням заробітної плати. Із вказаним наказом ОСОБА_1 був особисто ознайомлений 02.03.2018 року.

Виходячи з заявлених вимог та наведених обґрунтувань, позивач вважає, що фактично ніяких змін в організації виробництва і праці на підприємстві не відбулося, а оспорювані ним накази носять дискримінаційний характер по відношенню до нього та зведені до обмеження реалізації повноважень, первісно передбачених функціональними обов`язками по займаній ним посаді.

Суд першої інстанції вірно визначився з предметом доказування, зазначивши, з посиланням на Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» про те, якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.

Перевіривши вказані обставини, проаналізувавши зміст та мотиви наказу №116-к/тр про зміну істотних умов праці, виданого відповідачем 20.02.2018 року, суд першої встановив, що запровадження змін істотних умов праці викликано переорієнтуванням вантажопотоку на Одеський морський торговельний порт в ТОВ «Бруклін-Київ» та збільшення на 50% об`єму переробки металопродукції, більша частина яких виконується у денний час - з 08.00 до 17.00 г., що призвело до суттєвих змін в організації технологічного процесу Товариства та потребує забезпечення відповідної організації праці докерів-механізаторів з метою додержання виконання змінно-добового плану обробки залізничного рухового складу, флоту та автотранспортних засобів.

При цьому причиною такого переорієнтування вантажопотоку на Одеський морський торговельний порт в ТОВ «Бруклін-Київ» та збільшення на 50% об`єму переробки металопродукції зазначено проведення антитерористичної операції на сході України (по факту - бойові дії).

Враховуючи, що позивачем не спростовані зазначені роботодавцем обставини переорієнтування вантажопотоку на Одеський морський торговельний порт в ТОВ «Бруклін-Київ» та збільшення на 50% об`єму переробки металопродукції, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що оскаржуваний наказ №116-к/тр про зміну істотних умов праці від 20.02.2018 року має певні обґрунтування та підстави запровадження змін режиму роботи начальника зміни.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що на час оскарження наказів та розгляду справи в суді, позивача було вивільнено та звільнено з займаної посади начальника зміни за п. 6. ст. 36 КЗпП України або що йому було обмежено та зменшено розмір заробітної плати, який він отримував до впровадження змін режиму роботи позивача.

Також суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що доцільність таких змін, запроваджених з метою покращення контролю та забезпечення ефективного використання рухомого складу і недопущення понаднормативного простою, в силу ч.3 ст. 64 ГК України відноситься до внутрішньої господарської діяльності Товариства, яке самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, а відтак не може оцінюватися судом, так як таке буде впливати на втручання у внутрішню діяльність підприємства з боку суду, що є недопустимим.

Враховуючи наведене суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про скасування наказу Товариству № 674-к/тр від 16.10.2017 року внесення змін до штатного розкладу та про скасування наказу № 116-к/тр від 20.02.2018 року про зміну істотних умов праці начальнику зміни.

Доводи апеляційної скарги про те, що фактично зміни торкнулися лише режиму роботи позивача, які на думку останнього обмежують його повноваження відповідно до посадових обов`язків в їх попередній редакції, висновків суду першої інстанції про те, що зміни умов праці, які торкнулися лише режиму роботи позивача, викликані змінами істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, що викликані змінами в організації виробництва і введенням нових форм організації праці (перерозподілом функціональних обов`язків тощо), не спростовують, а фактично зведені до сумніву у доцільності таких змін.

Проте, як вірно зазначено судом першої інстанції, сама по собі доцільність таких змін відноситься до внутрішньої господарської діяльності Товариства і не може оцінюватися судом.

Крім того, суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин дійшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача щодо скасування наказів №787- к/тр від 07.12.2017 року, №778-к/тр від 04.12.2017 року, 766-к/тр від 29.11.2017 року, №774-к/тр від 30.11.2017 року.

Так позивач посилався на те, що вказані накази порушують його права, оскільки посади диспетчера з організації виробничого процесу, яка була введена в кількості 4 одиниць, куди були переведені інші 4 начальника зміни даного підприємства, що надали згоди на таку посаду, в той час, як йому вказані посади не були запропоновані і у разі проведення конкурсу саме він мав би зайняти одну з таких посад, оскільки має переваги перед тими працівниками, які були на вказані посади призначені.

Проте, слід зазначити, що вказані посади були новими, тобто введені внаслідок змін в організації праці, а посада начальника зміни, яку обіймав позивач була йому запропонована з тим самим окладом, який він отримував з тими ж посадовими обов`язками, але зі зміненим режимом роботи. При цьому зміни у режимі роботи не збільшили робочий час і не зменшили час відпочинку. Також позивачу у разі не згоди на посаду начальника зміни з зміненим режимом роботи пропонувалися всі інші вакантні посади на підприємстві. При цьому роботодавцем була дотримана процедура попередження позивача про зміни умов праці за 2 місяці до їх впровадження.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що законодавством не передбачена обов`язковість процедури проведення конкурсу на посади на підприємстві у недержавному секторі економіки.

Враховуючи наведене суд першої інстанції вірно відмовив у задоволенні вимог позивача про скасування наказів №787-к/тр від 07.12.2017 року, №778-к/тр від 04.12.2017 року, 766-к/тр від 29.11.2017 року, №774-к/тр від 30.11.2017року про переведення з посади «начальника зміни» на посаду «диспетчера з організації виробничого процесу»: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 згідно з поданими ними заявами про згоду на переведення на вказану вище посаду

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і зведені до намагання переоцінити докази, яким судом надано вірну оцінку та намаганням по іншому витлумачити законодавство, яке було вірно застосовано районним судом.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не навів жодного реального факту дискримінації щодо себе з боку власника. Наведені позивачем обставини, які той вважає дискримінацією, засновані на особистих припущеннях позивача. Наведені обґрунтування впровадження зміни в організації праці, як встановлено судом дійсно мали місце і доцільність таких змін в силу ч.3 ст. 64 ГК України відноситься до внутрішньої господарської діяльності Товариства, яке самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис, а відтак не може оцінюватися судом. При цьому суд обґрунтовано вважав, що сама по собі наявність між сторонами судових спорів (справи № 523/2419/15-ц, 523/16915/15-ц) з приводу оспорювання застосування до нього дисциплінарних стягнень, позбавлення права на премію не може достовірно і беззаперечно свідчити про прояв дискримінації з боку власника.

Слід також заначити, що вказаними судовими рішеннями дискримінація з боку власника по відношенню до позивача встановлена не була.

Крім того, колегія суддів окремо звертає увагу, що відповідно до представленої представником ТОВ «Бруклін- Київ» до суду апеляційної інстанції копії наказу № 159-к/тр від 07.03.2019 року, ОСОБА_1 11.03.2019 року звільнено з посади начальника зміни виробничо- перевантажувального комплексу за власним бажанням згідно з поданою ним заявою від 25.02.2019 року (а. с. 230).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи, які є підставою для скасування (зміни) рішення, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 20.05.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова