Єдиний унікальний номер 243/9438/18 Номер провадження 22-ц/804/1122/19
Головуючий у 1 інстанції Неминущий Г.Л. Єдиний унікальний номер 243/9438/18
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1122/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року Донецький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Папоян В.В.

суддів Біляєвої О.М., Будулуци М.С.,

за участю секретаря Сергєєвої К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Прокуратури Донецької області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2019 року цивільну справу №243/9438/18 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Донецької області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди (головуючий в 1 інстанції суддя Неминущий Г.Л., дата складання повного тексту рішення 11 лютого 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, якій під час розгляду справи уточнював. В обґрунтування вимог посилався, що внаслідок противоправних дій працівників органу досудового слідства, прокуратури та незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності він незаконно перебував під слідством та судом 2 років 6 місяців та 20 днів. Та зазначав, що 09 квітня 2015 року слідчим відділом лінійного відділу на ст.Слов`янськ УМВС України на Донецькій залізниці було відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. 26 травня 2015 року йому повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України. Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2017 року його визнано невинним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 366 КК України та виправдано за відсутністю в діях позивача складу злочину.

Але, внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності пов`язаного з незаконним перебуванням під слідством та судом, було порушено його права, чим завдано моральну шкоду. Враховуючи характер правопорушення, глибину та тривалість моральних страждань, просив стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України 1 000 000 грн. шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково. Стягнуто у відшкодування моральної шкоди 155945,80 грн. з Державного бюджету України рахунок коштів Державного бюджету України.

На вказане рішення представник відповідача - Прокуратури Донецької області подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування доводів зазначає, що вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та неправильно визначив період, за який має здійснюватися відшкодування. Суд помилково виходив з того, що позивач перебував під слідством та судом у період з 30.12.2017 року по 20.06.2018 року та не врахував, що вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.11.2017 року апеляційною інстанцією переглядався у лише частині виправдання іншої особи - ОСОБА_2 У зв`язку з чим, вважають, що вирок відносно ОСОБА_1 набрав чинності 29.12.2017 року. Крім того, сам позивач, звертаючись до суду з позовом, зазначив час перебування під судом та слідством саме з 09.04.2015 року по 29.11.2017 року. Тому, враховуючі термін перебування під судом та слідством 2 роки 6 місяців 4 дні, вважають що розмір відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» повинен складати 125732,49 грн.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, судом вірно визначено розмір відшкодовування, . Тому просив апеляційну скаргу залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,

Особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами і надав їм належну оцінку.

Згідно з частиною першою статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Право на відшкодування моральної шкоди за рахунок держави закріплено у ст.ст. 56, 62 Конституції України, ст.ст. 1167, 1176 ЦК України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зокрема, згідно із частиною 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, у разі якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

Положеннями ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ч.1, ч. 2 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 0.12.1994р. (з відповідними змінами та доповненнями) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Частиною п`ятою статті 4 наведеного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При розгляді справи встановлено, що 26 травня 2015 року, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

Вироком Слов`янського міськрайонного суду від 29.11.2017 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Вказаним вироком, також, визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину ОСОБА_2 , визнано невинуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України та виправдано за відсутністю в їх діях складу злочину ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20.06.2018 року, апеляційні скарги прокурора та потерпілої залишені без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.11.2017 року відносно ОСОБА_2 залишено без змін.

За таких обставин, задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що внаслідок тривалого перебування під слідством та судом позивачу завдано душевних страждань, він був змушений докладати значних зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації чим спричинено моральну шкоду. А тому, позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави, яку суд, з урахуванням періоду перебування під слідством і судом з 30.12.2017 року по 20.06.2018 року, визначив у сумі 155945,80 грн.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що судом невірно визначено період перебування під слідством та судом, оскільки пунктом 14 частини 1 статті 3 КПК України, визначено, що притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами. (п.п.10, 24 ч.1 ст.3 КПК)

Відповідно до роз`яснень викладених у пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили.

З матеріалів справи убачається, що 26 травня 2015 року позивача повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення та вирок Слов`янського міськрайонного суду від 29.11.2017 року, яким ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України та виправдано за відсутністю в його діях складу злочину. Виправдувальний вирок, набув законної сили 20.06.2018 року (день постановлення ухвали апеляційного суду Донецької області від 20.06.2018 року). Тобто позивач перебував під слідством та судом у період з 30.12.2017 року по 20.06.2018 року.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що вирок суду в частині відносно ОСОБА_1 набрав чинності 29.12.2017 року, оскільки відповідно до ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок Слов`янського міськрайонного суду від 29.11.2017 року було оскаржено відносно ОСОБА_2 та ухвалою апеляційного суду Донецької області від 20.06.2018 року, залишено без змін. Та згідно Єдиного державного реєстру судових рішень вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 29.11.2017 року набрав законної сили 20.06.2018 року.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте представником відповідача не надано доказів на спростування наведених обставин.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги, що позивачем було встановлено 29.11.2017 року як крайню дату перебування під судом та слідством, а тому визначаючі остаточну суму відшкодування моральної шкоди з урахуванням іншого періоду, суд порушив принцип диспозитивності, якій закріплено ст.13 ЦПК України та вийшов за межі позовних вимог.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ст. 13 ЦПК) При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (ст.264 ЦПК).

З матеріалів справи убачається, що предметом позову є відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у 1 000 000 грн.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому при вирішенні цього питання необхідно виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічна позиція міститься у правових висновках Верховного Суду, викладених у постановах від 04 червня 2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18, від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18).

Згідно із ст. 8 Закону України від 12 листопада 2018 року «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи у суді першої інстанції становить 4 173, 00 грн.

Таким чином, визначення судом розміру відшкодування моральної шкоди за період з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення - 26.05.2015 року та по дату набрання законної сили виправдувального вироку відносно нього - 20.06.2018 року у сумі 125 732,49 грн., ні є виходом за межі позовних вимог.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Прокуратури Донецької області залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 лютого 2019 року в частині стягнення моральної шкоди та в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: В.В. Папоян

О.М. Біляєва

М.С. Будулуца