ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«21» травня 2019 року

м. Харків

справа № 628/3322/16-ц

провадження № 22ц/818/2509/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Бровченка І.О., Колтунової А.І.

за участю секретаря - Ігнатової Т.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ., представник позивача - ОСОБА_2 .,

відповідач - Публічне акціонерне товариство (Акціонерне товариство) Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства (Акціонерного товариства) Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року в складі судді Скородєлової В.В.

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства (Акціонерного товариства) Комерційний Банк «ПриватБанк» про захист прав споживача, відновлення залишку коштів на рахунку, який у подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2011 року в Куп`янському відділенні банку на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Публічному акціонерному товаристві Комерційний Банк «ПриватБанк» їй відкрито картковий рахунок та видано картку «Універсальна» за № НОМЕР_1 , з того часу вона виконує Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи Банку, які складають договір про надання банківських послуг, хоча сам договір вона не підписувала.

Вказала, що 28 жовтня 2014 року через он-лайн систему управління рахунками для клієнтів банку «Приват-24» з її кредитної картки «Універсальна» НОМЕР_1 внаслідок незаконних дій третіх осіб перераховано грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн. та нараховано комісію банку у розмірі 440,00 грн.

Зазначила, що цього ж дня невідкладно, протягом 5 хвилин, повідомила співробітників банку за контактним телефоном 3700 з вимогою про блокування як свого рахунку, так і рахунку, на який було перераховано її кошти, та надала всю відому їй інформацію про подію.

Вказала, що 28 жовтня 2014 року подала заяву до Куп`янського МВ ГУМВС України в Харківській області про вчинення кримінального правопорушення та на теперішній час матеріали кримінального провадження № 0002142 знаходяться в провадженні Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.

Під час досудового розслідування встановлено особу, яка вчинила злочин. Ним виявився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На теперішній час проводяться слідчі дії та заходи, направлені на встановлення місцезнаходження вказаної особи.

Вказала, що незважаючи на той факт, що на досудовому розслідуванні встановлено особу, яка вчинила злочин, банк вимагає від неї повернення вказаних коштів у розмірі 11 440,00 грн. та нарахованих на ці кошти процентів та штрафних санкцій у розмірі 70 668,68 грн.

Зазначила, що листами від 08 червня 2016 року та 21 липня 2016 року звернулась до відповідача із клопотаннями щодо зупинення незаконного нарахування процентів та пені на вкрадені кошти у розмірі 11 440,00 грн., скасування незаконно нарахованих процентів та пені на вкрадені кошти у розмірі 11 440,00 грн., переказу на її рахунок, як неналежному платнику, коштів у розмірі 11 440,00 грн. та нарахованої на ці кошти пені у відповідності до закону.

Вказала, що листами від 29 червня 2016 року та 05 серпня 2016 року банк повідомив, що нею було порушено Умови та Правила надання банківських послуг, а також допущені порушення, якими вона скомпрометувала картку.

Зазначила, що при цьому банк не проводив внутрішніх перевірок (службових розслідувань) з метою встановлення істинних причин, що потягли за собою вищевказані наслідки, не викликав її з цього приводу або не залучав до участі, не виїжджав за місцем помешкання (знаходження персонального комп`ютера, з якого здійснювався вхід до системи «Приват-24»).

Вказала, що на її звернення щодо перевірки наявності чи відсутності ліцензійного програмного забезпечення, в тому числі, антивірусного на її персональному комп`ютері, з якого було здійснено вхід до системи «Приват-24» у неї за адресою проживання, банк не реагує, реальних фактів та доводів щодо порушення нею Умов і Правил надання банківських послуг, не надав.

Зазначила, що Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису позичальника, а тому посилання банку на їх порушення є безпідставними.

При цьому вказала, що вона як клієнт банку сумлінно виконувала обов`язки щодо неповідомлення третім особам логінів, паролів, пін-кодів та інших кодів доступу в систему та до кредитних карток.

На час незаконного переказу грошових коштів з її рахунку нею були прийняті всі належні заходи для захисту свого рахунку та аккаунта он-лайн системи управління рахунками для клієнтів Публічного акціонерного товариства Комерціний Банк «ПриватБанк» «Приват-24».

Вказала, що нею використовується ліцензійне програмне забезпечення, всі необхідні антивірусні та антишпіонські програми, що захищають від несанкціонованого доступу до інформації клієнта на персональному комп`ютері, з якого здійснюється реєстрація в он-лайн системі управління рахунками «Приват-24».

Зазначила, що незважаючи на визнання банком факту шахрайських дій третіх осіб, відповідач відмовляється відновити залишок коштів на рахунку та продовжує здійснювати нарахування штрафних санкцій і вимагає погашення так званого боргу.

Вказала, що з 01 серпня 2016 року на захист клієнтів банків, які сумлінно виконують свої обов`язки щодо захисту конфіденційної інформації доступу до банківських рахунків (карток), стала міжнародна платіжна система Visa, запровадивши принцип нульової відповідальності для власників кредитних карток, якщо не буде доведено, що клієнт сам своїми діями або бездіяльністю сприяв шахраям.

Враховуючи це, 02 серпня 2016 року вона направила листа до представництва компанії Visa International в Україні з клопотанням у сприянні вирішення вказаної проблеми, але лист не було отримано та повернуто за строком зберігання.

Вказала, що 02 серпня 2016 року нею також направлено аналогічного листа до Національного Банку України, за результатом розгляду якого їй відмовлено у задоволенні клопотання, посилаючись на відсутність повноважень з приводу розгляду такого роду звернень, при цьому звернуто увагу на те, що спори, пов`язані із здійсненням банками переказу, розглядаються у судовому порядку.

Просила зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» припинити порушення її прав як споживача фінансових послуг; скасувати незаконно нараховані проценти, пеню та інші штрафні санкції, нараховані на кошти у розмірі 11 440,00 грн., починаючи з 28 жовтня 2014 року по день набрання рішенням по справі законної сили; зобов`язати Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картці/рахунку НОМЕР_1 , відкритому на її ім`я до стану, у якому він був 28 жовтня 2014 року перед виконанням операції щодо неналежного переказу у розмірі 11 000,00 грн. та нарахування комісії банку у розмірі 440,00 грн.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 - задоволено; зобов`язано Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» припинити порушення її прав як споживача фінансових послуг; скасовано проценти, пеню та інші штрафні санкції, незаконно нараховані банком на кошти у розмірі 11 440,00 грн., починаючи з 28 жовтня 2014 року по картці/рахунку НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 ; зобов`язано Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» відновити залишок коштів на картці/рахунку НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 до стану, у якому він був 28 жовтня 2014 року перед виконанням операції щодо неналежного переказу у розмірі 11 000,00 грн. та нарахування комісії банку у розмірі 440,00 грн.; стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подачу позову у розмірі 551,20 грн. на користь держави та за подачу апеляційної скарги у розмірі 606,32 грн. на користь банку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що мало місце інтернет-шахрайство через використання недостатньо захищеного каналу технічного пристрою, де за допомогою спеціальних програм через фітингову веб-сторінку після введення клієнтом своїх даних шахраю надано доступ до конфіденційної інформації, тобто клієнтом розголошено свої дані третій особі, що виключає покладення відповідальності банку за проведену операцію; що відповідальність за здійснення всіх операцій в мережі Інтернет за карткою/рахунком, проведених через неналежні компоненти платіжних систем (платіжні інструменти, обладнання, програмне забезпечення тощо), несе клієнт до моменту повідомлення банку про неналежний переказ за умови, що такий переказ не завершено; що робота у системі «Приват-24» є безпечною за умов використання ліцензійного програмного забезпечення та наявності на технічних пристроях антивірусних і антишпіонських програм; що обов`язок доказування того, що позивач користувалась ліцензійним програмним забезпеченням з встановленими антивірусними програмами, а також невідкладно повідомила про несанкціоновану операцію, зателефонувавши до банку, покладено саме на позивача, проте належних доказів цього нею не надано та суд першої інстанції не роз`яснив їй обов`язок надання доказів, вирішив справу без виписки оператора зв`язку про здійснені вихідних дзвінків за 28 жовтня 2014 року, яка підтвердила б факт і час її звернення до банку, платіжних документів та/або пакувальних предметів, що свідчили б про наявність та використання нею ліцензійного програмного забезпечення та антивірусних програм; що на час письмового звернення позивача до банку про несанкціоновану платіжну операцію вона була завершена, а саме - кошти були зняті ОСОБА_3

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено; рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року - скасовано; у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до банку - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково; рішення Апеляційного суду Харківської області від 27 липня 2017 року - скасовано; справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

12 квітня 2019 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу банку, в якому вона просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вказала, що банком не надано доказів неправомірності її дій, окрім звіту перевірки, яка проводилась без її особистої участі, без огляду її комп`ютера, та не містить жодного доказу її провини, а ґрунтується лише на припущеннях. Зазначила, що банк не заперечував той факт, що нею було негайно здійснено телефонне повідомлення про несанкціоноване списання з її картки, крім того, обов`язок ідентифікувати держателя та зафіксувати звернення також покладено на банк. Вказала, що 28 жовтня 2014 року нею невідкладно було повідомлено банк про несанкціоноване списання коштів з картки.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства (Акціонерного товариства) Комерційний Банк «ПриватБанк» необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що відповідачем не доведено порушення ОСОБА_1 Умов та Правил надання банківських послуг, зокрема, що вона як володілець та користувач кредитної картки своїми діями чи бездіяльністю сприяла у доступі до її карткового рахунку, що дало змогу ініціювати платіжну операцію, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 01 липня 2011 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір на відкриття та обслуговування карткового рахунку НОМЕР_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а. с. 6, том 1).

Згідно з частинами першою, другою статті 207 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Згідно з положеннями статтей 634, 638 ЦК України позивач, підписавши анкету-заяву, прийняла пропозицію банку та приєдналася до договору згідно з Умовами та Правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній анкеті-заяві.

Тобто, в даному випадку зміст договору зафіксовано в декількох документах: в анкеті-заяві, Умовах і Правилах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між банком та клієнтом укладено договір у письмовій формі.

Укладення договору таким шляхом чинному законодавству України не суперечить.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 користувалась виданою платіжною карткою та вказувала, що належним чином дотримувалась вимог Умов та Правил надання банківських послуг, отже, позивач визнає, що такі Умови та Правила є складовою договору, укладеного між нею та банком.

28 жовтня 2014 року через он-лайн систему управління рахунками для клієнтів Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» «Приват-24» з банківської кредитної картки ОСОБА_1 «Універсальна» НОМЕР_1 внаслідок незаконних дій третіх осіб перераховано грошові кошти у розмірі 11 000,00 грн. та нараховано комісію банку у розмірі 440,00 грн.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002142 від 29 жовтня 2014 року відомості про злочин за заявою ОСОБА_1 від 28 жовтня 2014 року внесені до реєстру за правовою кваліфікацією - частина перша статті 190 КК України із зазначенням статусу ОСОБА_1 - потерпіла (а. с. 7, 9, том 1).

З відповіді начальника Марганецького ВП Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 28 лютого 2017 року №49-2/2422 вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002142 триває (а. с. 157, том 1).

Згідно банківських виписок по картці ОСОБА_1 НОМЕР_1, з якої 28 жовтня 2014 року знято 11 000,00 грн. та нараховано 440,00 грн. комісії, за період з 28 жовтня 2014 року по 28 березня 2017 року борг складає 70 668,68 грн. (а. с. 176-183, том 1).

До здійснення операції з переказу 11 000,00 грн. баланс на рахунку ОСОБА_1 складав -199,59 грн. (борг), при цьому 19 листопада 2014 року картку поповнено готівкою на 200,00 грн., а також 26 листопада 2014 року зараховано 271,45 грн. з іншого рахунку (а. с. 176, том 1).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 неодноразово зверталася до банку з письмовими заявами, в яких просила зупинити незаконне нарахування відсотків та штрафних санкцій за користування кредитними коштами до завершення досудового розслідування за фактом крадіжки грошових коштів з її кредитної карти (а. с. 10, 11, 12, 13, 14, том 1) та провести більш ретельне розслідування службою безпеки банку за даним фактом, на що шляхом листування відповідачем їй надані відповіді за № 20.1.0.0.0/7-20141119/1838 від 30 листопада 2014 року (а. с. 15, том 1), № 20.1.0.0.0/7-20141205/2662 від 16 грудня 2014 року (а. с. 16 том 1), № 20.1.0.0.0/7-20150506/4326 від 12 травня 2015 року (а. с. 17, том 1), № 20.1.0.0.0/7-20160613/4595 від 29 червня 2016 року (а. с. 18, том 1), № 20.1.0.0.0/7-20160727/4487 від 05 серпня 2016 року (а. с. 15, том 1) про відмову в задоволенні заяв, вказуючи на порушення ОСОБА_1 . Умов і Правил надання банківських послуг та неприйняття нею належних заходів для захисту свого рахунку і аккаунту «Приват24» від компрометації, посилаючись на пункти 1.1.5.5, 1.1.5.14, 2.3.2.7.3.1.13, 3.8.2.3.2.3, 3.8.2.3.1.8.

Крім того, 02 серпня 2016 року ОСОБА_1 направила листа до представництва компанії Visa International в Україні та Національного Банку України з клопотанням щодо зобов`язання банку зупинити нарахування їй процентів та пені на вкрадені кошти і скасувати їх, переказати суму кошів на її рахунок та притягнення банку до відповідальності (а. с. 20-23, том 1).

Національним Банком України листом від 07 вересня 2016 року №57-0002/75111 за результатом розгляду вказаного звернення повідомлено ОСОБА_1 , що функція виявлення кримінальних правопорушень, встановлення винних осіб та притягнення їх до відповідальності, а також розслідування злочинів щодо незаконних дій з платіжними картками та іншими засобами доступу до банківських рахунків не належить до повноважень Національного банку України та роз`яснено можливість вирішення такого питання у відповідному банку або у судовому порядку (а. с. 24, том 1).

Відповідно до пункту 1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг банк не несе відповідальність у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, ідентифікатор користувача, паролі система Приват24, паролі (ніку) Mobile Banking або проведених клієнтом операціях стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їх зберігання та використання і/або прослуховування або перехоплення інформації в каналах зв`язку під час використання цих каналів.

Згідно пункту 1.1.5.13 Умов клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки/рахунку на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг.

У пункті 1.1.5.14 цих Умов визначено, що клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему «Приват24» з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації і аутентифікації.

Пунктом 1.1.5.29 передбачено, що держатель несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника картки до банку та блокування картки, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в стоп-лист платіжною системою, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати електронного платіжного засобу, розголошення ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Згідно з пунктом 2.3.2.7.3.1.13 Умов банк не несе відповідальність за несанкціонований доступ до ПІН-коду клієнта під час реєстрації в системі «Приват24» в разі відсутності ліцензійного програмного забезпечення, відсутності антивірусних і антишпіонських програм, що забезпечують захист від несанкціонованого доступу до інформації клієнта на персональному комп`ютері Клієнта, з якого здійснюється реєстрація.

Банком проведена службова перевірка, з висновку якої вбачається, що клієнтом порушено Умови та Правила надання банківських послуг (а. с. 98-100, том 1).

Зокрема, перевіркою встановлено, що до банку звернулась ОСОБА_1 із заявою про те, що 28 жовтня 2014 року з її картки не санкціоновано, без її відома та участі списано грошові кошти у розмірі 11 440,00 грн. При цьому, клієнт пояснила, що користується системою електронних платежів «Приват24», до якої входить зі свого домашнього комп`ютера.

Банком виявлено, що 28 жовтня 2014 року близько 20-20 год. клієнт заходила до «Приват24», поповнила на 902,00 грн. свою кредитну картку та закрила програму.

Також, 28 жовтня 2014 року з картки клієнта відправлено платіж у Дніпропетровську область, м. Марганець на картку ОСОБА_3 у розмірі 11 000,00 грн., які були зняті в банкоматі за адресою: Дніпропетровська область, м. Марганець, вулиця Перспективна, № 4, магазин Сонячний. Встановити особу, яка зняла кошти, не виявилось можливим через відсутність зв`язку з банкоматом.

Встановлено, що аккаунт ОСОБА_1 зареєстрований з логіном НОМЕР_2 та вхід до системи 28 жовтня 2014 року проводився з використанням даного логіну, що підтверджується випискою даних лог входу до « Приват24 ». ІР НОМЕР_3 є характерним, ІР НОМЕР_4 є нехарактерним та був використаний один раз.

Вказана інформація свідчить про те, що домашній персональний комп`ютер клієнта ОСОБА_1 заражений «вірусним» програмним забезпеченням, при відкритті нею свого аккаунта «Приват24» сесія запустилась і на комп`ютері зловмисника.

28 жовтня ІНФОРМАЦІЯ_3 року при вході до системи «Приват24» клієнт ОСОБА_1 увійшла на фальшиву сторінку, з якої шахраї зчитували дані, після чого увійшли до аккаунта клієнта на справжньому сайті банку і від її імені провели платіж з її картки.

Виходячи з викладеного, банк дійшов висновку, що у заволодінні шахрайським шляхом грошових коштів ОСОБА_1 його вина відсутня. Картка ОСОБА_3 заблокована з залишком 3786,00 грн., які надійшли з картки іншого клієнта, тому підстав для відшкодування шкоди ОСОБА_1 за рахунок цих коштів немає.

Згідно із статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

У пунктах 32.1, 32.7 статті 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Банк платника не має права на списання з рахунка платника коштів за розрахунковим документом після отримання документа на його відкликання.

Згідно із пунктом 37.2 статті 37 Закону у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Пунктами 1.15, 1.23, 1.24, 1.32 статті 1 Закону визначені умови, за яких рух коштів вважається неналежним (неправомірним) переказом, а саме: ініціатором такого переказу має бути особа, яка не є платником, тобто якій не належить рахунок, з якого ініціюється платіж (неналежний платник), а кошти мають бути списані з рахунку неналежного платника помилково або неправомірно та зараховані на рахунок неналежного отримувача, тобто особи, яка не має законних підстав на одержання переказу.

Ініціювання переказу коштів може здійснюватися шляхом використання держателем електронного платіжного засобу, тобто платіжної картки (стаття 21 Закону).

Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 14.16 статті 14 цього Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 14.14 статті 14 цього Закону під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Відповідно до пунктів 6.3-6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 30 квітня 2010 року №223, чинного на час виникнення спірних правовідносин, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач зобов`язаний негайно повідомити емітента або визначену ним юридичну особу про втрату спеціального платіжного засобу в порядку та формі, установлених договором. В іншому разі емітент не несе відповідальності за платіжні операції, ініційовані за допомогою цього спеціального платіжного засобу, до отримання такого повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов`язаний ідентифікувати держателя і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього спеціального платіжного засобу.

Порядок подання повідомлення та/або заяви про втрату спеціального платіжного засобу та внесення спеціального платіжного засобу до стоп-списку і його вилучення з нього визначаються у внутрішньобанківських правилах банку, розроблених з урахуванням вимог цього Положення, Правил платіжної системи, та обумовлюються в договорі.

Емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Таким чином, за змістом наведених норм тягар доказування зазначених обставин несе банк.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності позичальника.

Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц, провадження № 61-3239св18; від 28 лютого 2018 року у справі № 725/314/15-ц, (провадження № 61-5769св18), від 20 червня 2018 року (справа № 691/699/16-ц, провадження № 61-16504св18); від 20 червня 2018 року (справа № 320/1169/16-ц, провадження № 61-9855св18); від 03 жовтня 2018 року (справа № 357/6461/15-ц, провадження № 61-19669св18); від 20 березня 2019 року (справа № 715/1067/16-ц, провадження № 61-22431св18) вказану правову позицію підтримав.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені.

В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, слід виходити з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року (справа № 552/2819/16-ц, провадження № 61-1396 св 18).

Матеріали справи свідчать про те, що 28 жовтня 2014 року вона невідкладно, протягом 5 хвилин, про вказані незаконні дії повідомила співробітників банку за контактним телефоном 3700 з вимогою про блокування як свого рахунку, так і рахунку, на який було перераховано її кошти, та надала всю відому їй інформацію про те, що трапилося, та звернулась із заявою до Куп`янського МВ ГУМВС України в Харківській області про вчинення кримінального правопорушення.

З довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 від 21 вересня 2016 року вбачається, що на персональному комп`ютері ОСОБА_1 , який належить їй на праві власності і знаходиться в її помешканні, в період з 14 лютого 2014 року і по сьогоднішній час встановлено безоплатне, в той же час якісне антивірусне та антишпіонське програмне забезпечення «Avast ! ». Даний продукт сертифікований ICSA Labs, що забезпечує захист від несанкціонованого доступу до інформації користувача на персональному комп`ютері, з якого здійснюється реєстрація в он-лайн системі управління рахунками для клієнтів Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» «Приват24» (а. с. 25, том 1).

Як вбачається з довідки Куп`янського районного територіального центру соціального захисту обслуговування (надання соціальних послуг) від 28 вересня 2016 року №276, ОСОБА_1 , працюючи в Куп`янському районному територіальному центрі соціального захисту обслуговування (надання соціальних послуг), отримувала до моменту незаконного перерахування коштів заробітну плату на картковий рахунок в банку згідно договору про обслуговування виплати заробітної плати та інших виплат, укладеного з відповідачем. ОСОБА_1 була повідомлена про обов`язок щодо нерозголошення третім особам логінів, паролів, ПІН-кодів та інших кодів доступу в систему «Приват-24» та до її карткових рахунків в банку, і сумлінно виконувала вказаний обов`язок, а також інші вимоги, передбачені Умовами і Правилами надання банківських послуг (а. с. 35, том 1).

З показань ОСОБА_5 , допитаної в судовому засіданні суду першої інстанції в якості свідка, вбачається, що ОСОБА_1 не повідомляла жодній особі номер картки, не розголошувала відомості про логін і пароль та не порушила жодний з пунктів Умов та правил надання банківських послуг.

Банк як емітент платіжної картки під час отримання повідомлення про втрату спеціального платіжного засобу зобов`язаний ідентифікувати держателя і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором, як передбачено Положенням «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням».

Матеріали справи свідчать про те, що під час її розгляду відповідач не заперечував проти того, що ОСОБА_1 невідкладно повідомлено банк про несанкціоноване списання коштів з її рахунку. Факт такого повідомлення вбачається також з висновку службової перевірки банку.

Крім того, ОСОБА_1 звернулась до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення злочину, за якою триває досудове розслідування кримінального провадження.

Разом з тим, наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо ОСОБА_1 до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення її від обов`язку належного виконання зобов`язання та виконання Умов та Правил про надання банківських послуг у випадку настання певних обставин, передбачених ними.

Оскільки позивач невідкладно повідомила відповідача про безпідставне списання коштів з її рахунку, з часу повідомлення користувачем банку про несанкціоноване списання коштів ризик збитків від здійснення таких операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Відсутність вини ОСОБА_1 у несанкціонованому переказі коштів з її карткового рахунку виключає покладання на неї відповідальності зі сплати процентів та штрафних санкцій, пов`язаних із користуванням кредитними коштами.

Посилання Публічного акціонерного товариства (Акціонерного товариства) Комерційний Банк «ПриватБанк» на ту обставину, що ОСОБА_1 порушила Умови та Правила надання банківських послуг, своїми діями сприяла незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати третій особі проведення платіжних операцій, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться виключно до припущень, що не мають належного доказового підтвердження.

Доводи банку щодо того, що на час письмового звернення позивача про несанкціоновану платіжну операцію вона була завершена, а саме - кошти були зняті ОСОБА_3 , не можуть бути взяті до уваги, оскільки позивач зверталась з повідомленням про несанкціоновану операцію за телефоном гарячої лінії банку одразу після того, як дізналась про її проведення.

За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Банк не довів, що позивач втрачала та/або сприяла незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжну операцію 28 жовтня 2014 року щодо перерахування з її карткового рахунку грошових коштів у розмірі 11 440,00 грн., та при цьому не надав доказів того, що ним було вжито всіх можливих заходів для запобігання порушення прав позивача та їх поновлення.

Із виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що банком нараховувались проценти та пеня з жовтня 2014 року по березень 2017 року.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про строк дії картки та її перевипуск.

Разом з тим, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Отже, банк як кредитор позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, після спливу строку кредитування, тобто строку дії картки, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Таким чином, зважаючи на те, що банком не доведено вчинення ОСОБА_1 дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за карткою, та вона, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила банк та правоохоронні органи про цей факт, враховуючи наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи та вимоги апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається банк в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства (Акціонерного товариства) Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12 квітня 2017 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді І.О. Бровченко

А.І. Колтунова

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року.