Справа № 342/633/18
Провадження № 22-ц/4808/654/19
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г. І.
Суддя-доповідач Василишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.,

секретаря Капущак С.В.

за участю

адвоката Бачук Е.С.

відповідача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Городенківського районного суду від 22 грудня 2018 року, ухвалене у складі судді Ничик Г.І., в м.Городенка, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення повноліття та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років,-

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що у лютому 2017 року зареєструвала з відповідачем шлюб. У шлюбі народилася дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

З листопада 2017 року подружжя проживає окремо. Дочка ОСОБА_4 проживає з позивачкою.

ОСОБА_2 посилається на те, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дитину. Зокрема він не брав участі у витратах при народженні дитини та відмовляється надавати кошти на придбання одягу, харчування, медикаментів для дочки. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки.

Крім того, відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3-х років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Позивачка вказала, що вона не працює, так як знаходиться у відпустці по догляду за дочкою до досягнення нею трьохрічного віку, отримує щомісячну допомогу в розмірі 860,00 грн, що є недостатньо для прожиття та утримання малолітньої дитини. Відповідач інших утриманців, крім дочки ОСОБА_4 , не має, працює майстром на станції СТО в м.Івано-Франківську. Розмір заробітку відповідача позивачці не відомий.

Посилаючись на положення ст.ст.84,180,181,182СК України, ОСОБА_2 просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття, а також стягувати аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина - ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_4 трьох років.

Рішенням Городенківського районного суду від 22 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнення аліментів на утримання дитини розпочати з 18.06.2018 р. і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно.

Стягнення аліментів на утримання дружини розпочати з 18.06.2018 р. і проводити до досягнення дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 до державного бюджету судовий збір в розмірі 1409,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів допущено до обов`язкового негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував відсутність у матеріалах справи доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно на утримання неповнолітньої дочки та стягнення аліментів на утримання дружини.

Відповідно до ч.4 ст.84 СК України право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, але лише за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. У зв`язу з тим, що апелянт має нерегулярний мінливий дохід, що надходить з різною періодичністю, утримувати дружину матеріально він не має можливості.

Крім того, ОСОБА_1 вказав, що на його утриманні є його непрацездатна бабуся, опікуном якої він є.

У зв`язку з наведеним, апелянт вважає, що суд ухвалив необгрунтоване рішення, тому просив його скасувати.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта та апелянт вимоги скарги підтримали, просили її задоволити.

Позивач скаргу не визнала, вважає її не доведеною, оскільки за її відомостями відповідач володіє достатніми коштами щоб утримувати і дитину, і її.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріалами справи встановлено, що 11.02.2017 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований у виконкомі Чернелицької селищної ради Городенківського району, актовий запис №1 (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка сторін - ОСОБА_4 , на що вказує свідоцтво про народження (а.с.7).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_4 обгрунтовувала свої вимоги тим, що вона не підтримує подружніх відносин з відповідачем, малолітня дочка проживає з нею, а відповідач, як батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та на утримання її як дружини.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч.1 ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст.183 СК України визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Задовольняючи позов в частині стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції правильно керувався положеннями ст.ст.180, 182, 183 СК України, приймаючи до уваги зазначені позивачкою підстави позовних вимог, обставини, що мають істотне значення та позицію відповідача.

Крім того, у апеляційній скарзі та в засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 не заперечив свій обов`язок щодо сплати аліментів у розмірі 1/4 частки від свого доходу на утримання дочки.

Відтак в цій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.263 ЦПК України.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в частині стягнення аліментів на утримання дружини, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст.84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності.

Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі (ч.ч.1,2 ст.77 СК України).

Згідно ч.1 ст.80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Як зазначалось вище, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка - ОСОБА_4 . На час розгляду спору дитина не досягла віку 3-х років.

Сторони не підтримують подружніх відносин, живуть окремо, що не заперечується стороною відповідача.

Задовольняючи позов в цій частині, суд першої інстанції зіслався на те, що з ОСОБА_2 проживає дитина, яка не досягла трьох років, а тому позивачка на підставі ст.84 СК України має право на отримання аліментів від чоловіка, батька дитини.

При цьому, судом не взято до уваги положення ч.4 ст.84 СК України про те, що право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, але за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Встановлено, що рішенням управління праці в Городенківському районі від 15.03.2019 року про призначення допомоги відповідачу ОСОБА_1 призначено компенсацію, у зв`язку з доглядом за непрацездатною особою інвалідом І групи - ОСОБА_8 . Розмір компенсації за період з 05.03.2019 року по 27.04.2019 рік становить 4,80 грн (а.с.68). Такий догляд є постійним і дану обставину сторона позивача не спростувала.

У матеріалах справи відсутні докази про наявність у відповідача інших доходів, та будь-якого матеріального активу та постійного заробітку, як джерела виплати аліментів на утримання дружини. Тому з огляду на те, що утримання дитини є обов`язком відповідача , а виплата допомоги дружині за змістом норми ст.84 СКУ пов`язана з можливістю чоловіка надавати таку допомогу, підстави для стягнення аліментів на утримання позивача відсутні.

Відповідно до ст.12, ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76).

Враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку про недоведеність позивачкою обставини щодо фінансової спроможності відповідача надавати їй матеріальну допомогу у формі аліментів на підставі ст.84 СК України.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на дружину з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задоволити частково.

Рішення Городенківського районного суду від 22 грудня 2018 року в частині вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.