Справа № 127/1673/19
Провадження № 22-ц/801/1022/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю.Б.,

суддів Стадника І.М., Сопруна В.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кудельського Андрія Анатолійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Бессараб Н.М. в м. Вінниці, зі складенням його повного тексту 14 березня 2019 року,

у цивільній справі №127/1673/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини,

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2017 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачем. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно до її повноліття, починаючи з 24.03.2017 року.

Відповідач є здоровою, працездатною людиною, але матеріальної допомоги на утримання доньки ОСОБА_6 не надає, участі у її вихованні не приймає. Позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, самотужки забезпечити належне утримання спільним дітям не має змоги, оскільки не працює, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1500,00 грн. від усіх видів його доходів щомісячно та аліменти на своє утримання в розмірі 1500,00 грн. від усіх видів доходів відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі 1000,00 грн., яка підлягає індексації зі всіх видів доходів відповідача, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви, а саме з 17 січня 2019 року.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на її утримання аліменти в розмірі 600,00 грн. зі всіх видів доходів відповідача, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви - з 17 січня 2019 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, а саме до 30 січня 2021 року.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Кудельський А.А., подала апеляційну скаргу, оскільки вважає вказане рішення таким, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому оскаржує його частково та просить змінити рішення суду першої інстанції та винести нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що судом першої інстанції не було враховано ті обставини, які були відображені в позовній заяві і на які позивач посилався, як на підтвердження своїх позовних вимог, аліменти визначено на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 практично в мінімальному розмірі. Посилання в рішенні суду на обставини наявності у відповідача заборгованостей та відкритих виконавчих проваджень по сплаті штрафів, недоїмки, ЄСВ, не могло бути судом прийнято до уваги, так як ці обставини не можуть бути підставою для визначення розміру аліментів практично у мінімальному розмірі.

Від відповідача ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу суду не надійшов.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України встановлено, встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2019 року встановлено в розмірі 1921 грн.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову в даній справі визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (192100 грн.), спір у ній не належить до категорій, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України), а тому справа з урахуванням її конкретних обставин може бути розглянута без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.06.2017 року, дружині відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_8 » (а. с. 9-11).

Сторони мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є відповідач про справі ОСОБА_2 (а. с. 5-6).

На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 травня 2017 року видано виконавчий лист, який на даний час перебуває на виконанні у Центральному ВДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 щомісячно аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. до її повноліття, починаючи стягнення з 24 березня 2017 року (а. с. 12-13).

Малолітня донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї від 10.04.2018 (а. с. 8).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак дитина фактично також проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 (а. с. 45).

З довідки Головного управління ДФС у Вінницькій області Державної фіскальної служби України від 05 березня 2019 року встановлено, що відповідач ОСОБА_2 як фізична особа-підприємець перебував на податковому обліку у Вінницькій області ДПІ Вінницького управління ГУ ДФС у Вінницькій області з 14.03.2007 по 14.12.2018. З 14.12.2018 ОСОБА_2 підприємницьку діяльність припинено, але не знято з обліку (а. с. 43).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків щодо відповідача ОСОБА_2 доходи від підприємницької діяльності за період за 2017-2018 роки у нього відсутні (а. с. 42).

Відповідач ОСОБА_2 не працює, здійснює пошук роботи через центр зайнятості, що підтверджується корінцем направлення на працевлаштування (а. с. 46).

Крім того, відповідачем надано суду копії постанов Центрального ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області про відкриття виконавчих проваджень та арешт майна боржника, де ОСОБА_2 є боржником по сплаті штрафів, недоїмки, єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, судового збору, витрат на проведення експертиз (а. с. 48-62).

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дітей, які регулюються Сімейним кодексом України.

За змістом статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Аналогічна норма закріплена у статті 180 СК України.

Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до положень частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Верховною Радою України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За змістом частини першої статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Так, згідно з статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна. грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів на доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 84 СК України та роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Таке право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд першої інстанції, встановивши вказані обставини та керуючись наведеними нормами матеріального права, врахував при прийнятті оскаржуваного рішення стан здоров`я та вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти (станом на день розгляду справи дитині виповнився 1 рік), матеріальне становище позивача, яка на даний час не працює, тому самостійно не може забезпечити необхідне утримання малолітньої доньки, її фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини судом взято до уваги ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 не працює, але є здоровою, працездатною особою, має на утриманні неповнолітню доньку і згідно рішення суду зобов`язаний сплачувати аліменти на її утримання 2000 грн. щомісячно, проте не заперечив щодо стягнення з нього аліментів на молодшу дочку в розмірі 1000 грн. щомісячно, а також зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню. Отже суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а саме визначив аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн.

Визначаючи розмір аліментів на дружину суд врахував, що позивач не працює, оскільки доглядає за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, відповідач на даний час не працює, наявний обов`язок останнього сплачувати аліменти на двох неповнолітніх дітей в загальному розмірі 3000 грн. щомісячно та неможливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини в заявленому розмірі 1500 грн., тому дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини в розмірі 600 грн.

Посилання позивача на те, що обставини наявності у відповідача заборгованостей та відкритих виконавчих проваджень по сплаті штрафів, недоїмки, єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стали підставою для визначення судом першої інстанції розміру аліментів практично у мінімальному розмірі, не приймаються до уваги, оскільки судом вказані обставини були встановлені, але не враховувались при визначенні розміру аліментів на утримання дитини та дружини.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань на невідповідність встановлених судом обставин, переліку тих обставин, які мають враховуватись при вирішенні такої категорії справ, що передбачено частиною другою статті 182 СК України.

Так, Сімейний ОСОБА_10 України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону утримувати неповнолітніх дітей зобов`язані обоє батьків, які мають рівні права та обов`язки.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років, який з 01 січня 2019 року по 30 червня 2019 року становить 1626 грн. на одну особу в розрахунку на місяць й визначає вартісну величину достатнього для забезпечення нормального функціонування організму дитини, збереження її здоров`я, забезпечення набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України.

Відтак правильно встановивши характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено за вимогами статті 89 ЦПК України суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено можливість сплати відповідачем аліментів на утримання дитини в сумі 1500 грн. та дружини в розмірі 1500,00 грн., тому правильно визначив, що необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини буде розмір аліментів в сумі 1000 гривень щомісячно, що узгоджується з вимогами частини другої статті 182 СК України, у зв`язку з чим позовні вимоги задовольнив частково.

Отже колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Кудельського Андрія Анатолійовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді І. М. Стадник

В. В. Сопрун