ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1751/19 Справа № 189/826/17 Суддя у 1-й інстанції - Лукінова К.С. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України про визнання наказів про припинення трудового договору незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення компенсації за невикористану відпустку,-

В С Т А Н О В И Л А:

14 червня 2017 році ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ Державний ощадний банк України про визнання наказів про припинення трудового договору незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення компенсації за невикористану відпустку. 08.09.2017 року позивач уточнив позовні вимоги і, з урахуванням уточнень просив: визнати наказ №1207/К від 16.05.2016 року про звільнення з посади керуючого територіальним відокремленим безбалансовим відділенням №10003/0280 Філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» у зв`язку з втратою довір`я, за грубе порушення правил операційно-касової роботи, на підставі п.2 ст.41 КЗпП України незаконним; визнати наказ №1284-к від 18 травня 2017 року, яким скасовано наказ від 15 лютого 2017 року №401-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », а також визначено фактичну дату звільнення ОСОБА_1 18 травня 2017 року незаконним; поновити його на роботі на посаді керуючого територіальним відокремленим безбалансовим відділенням №10003/0280 Філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» з 16 травня 2016 року; стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 103 600 гривень 64 коп.; стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України», , на його користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 3660 грн. 80 коп.; стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на його користь компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 4759 грн. 04 коп.; судові витрати по справі покласти на відповідача; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на посаді керуючого територіальним відокремленим безбалансовим відділенням №10003/0280 Філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк»(том 1 а.с. 1-4, )

Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 30 травня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України» про визнання наказів про припинення трудового договору незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення компенсації за невикористану відпустку задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку тривалістю 13 календарних днів за 2014 і 2015 роки в сумі 4759,04 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь держави судовий збір в сумі 1762,00 грн. (том 3 а.с.113-127,134-136).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення суду та задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі (том 3 а.с.144-146).

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ Державний ощадний банк, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Змінити рішення суду шляхом виключення із мотивувальної частини рішення висновків суду щодо незаконності дій ПАТ Державний ощадний банк України при звільненні ОСОБА_1 за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, визнавши дії ПАТ Державний ощадний банк України при звільненні ОСОБА_1 за п. 2 ч. 1 ст. 41 КзпП законними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. Вирішити питання судових витрат (том 3 а.с.153-159).

Згідно п.9 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 3410/К від 03.12.2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду керуючого територіальним відокремленим безбалансовим відділенням №10003/0280 Філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк".

Наказом 1207/К від 16.05.2016 року ОСОБА_1 звільнений з посади керуючого територіальним відокремленим безбалансовим відділенням №10003/0280 Філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" у зв`язку з втратою довіри, за грубе порушення правил операційно касової роботи, на підставі п.2 ст.41 КЗпП України.

Згідно висновку службового розслідування за фактом фіктивного оформлення та підписання договорів на відкриття та обслуговування рахунків, випуску та надання платіжних карток клієнтам та подальшої видачі коштів в ТВБВ II А типу № 10003/0280, затвердженого начальником філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» Г.Ф. Малашенко факт фіктивного оформлення та підписання договорів на відкриття та обслуговування рахунків, випуску та надання платіжних карток клієнтам та подальшої видачі коштів в ТВБВ II А типу № 10003/0280 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» визнано таким, що підтвердився. Факт фіктивного оформлення та підписання договорів на відкриття та обслуговування рахунків, випуску та надання платіжних карток клієнтам та подальшої видачі коштів став можливим внаслідок порушень, допущених працівниками ТВБВ II А типу № 10003/0280 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк», а саме порушення керуючим ТВБВ № 10003/0280 Ходарченко С.В. вимог Розділу 3 порядку № 196, та вимог Посадової інструкції п.п.2.5,п.п. 2.22, п.п. 2.23, п.2.25, п.п.2.26, п.п.2.24. Запропоновано начальнику управління розглянути питання щодо звільнення керуючого ТВБВ II А типу № 10003/0280 ОСОБА_1 за витратою довіри п.2 ст.42 КЗпП України, після виходу останнього з лікарняного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на протязі з 2013 року по 2016 рік, тобто за весь час роботи в ТВБВ порушень трудової дисципліни не допускав, добросовісно виконував свої функціональні обов`язки, посадової інструкції не порушував.

Згідно п. п. 2.5. Посадової інструкції позивач планує, організує, контролює діяльність ТВБВ та координує бізнес діяльність установ, віднесених до зони відповідальності.

Відповідно до п. п. 2.22. Посадової інструкції позивач забезпечує у ТВБВ дотримання вимог законодавства та внутрішніх нормативно - правових актів Банку під час здійснення ідентифікації, верифікації та вивчення клієнтів.

Згідно п.п. 2.23. Посадової інструкції позивач забезпечує у ТВБВ відповідно до законодавства та внутрішніх нормативно-правових актів Банку дотримання вимог при здійсненні банківських, фінансових послуг та інших видів діяльності, з організації операційногої діяльності та бухгалтерського обліку.

Відповідно до п.п. 2.25. Посадової інструкції організовує та контролює роботу працівників ТВБВ щодо виконання та отримання ними вимог законодавства та внутрішніх нормативно-правових актів з питань запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом або фінансуванню тероризму.

Згідно п.п. 2.26 Посадової інструкції розподіляє обов`язки між працівниками ТВБВ. Доводить до працівників ТВБВ плани і завдання з встановленням строків їх виконання. Встановлює пріоритети для досягнення поставлених цілей та завдань.

Відповідно до п.п.2.24 Посадової інструкції забезпечує у ТВБВ відповідно до законодавства та внутрішніх нормативно-правових актів банку дотримання вимог з дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів; фіксування фактів усіх операцій у первинних документах.

Суд першої інстанції дійшов висновку, щодо передчасного звільнення ОСОБА_1 , за порушення, яке нібито він допустив, згідно до посадової інструкції та за невиконання своїх обов`язків відповідно до чинного законодавства України, тому що в першу чергу він повинен був бути притягнутий до дисциплінарної та матеріальної відповідальності, якщо зазначене порушення було доведене належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі виявлених при перевірці порушень відповідачем 06 травня 2016 року за вих.№16/03-4000 на ім`я першого заступника начальника Управління служби безпеки України в Дніпропетровській області направлено заяву по факту протиправної діяльності працівників ТВБВ № 10003/0280 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» та прийняття рішення по матеріалам, згідно чинного законодавства України.

11 травня 2016 року відповідачем отримано від першого заступника начальника Управління служби безпеки України в Дніпропетровській області повідомлення, що Управлінням служби безпеки України у Дніпропетровській області матеріали протиправної діяльності направлені у порядку ст. 214,216 КК України до Дніпропетровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. 06 травня 2016 року слідчим відділом Національної поліції у відношенні вказаних фактів зареєстровано кримінальне провадження № 0000315 за ч.1 ст.358 КК України, яке 30.12.2016 року закрито згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, в зв`язку з відсутністю складу злочину.

Для вирішення питання про можливість звільнення працівника з роботи у зв`язку з втратою довіри підставою для розірвання трудового договору є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Власник зобов`язаний у разі спору довести наявність у діях працівника конкретних порушень, довести вину працівника в цих порушеннях.

Так, 06 травня 2016 року слідчим відділом Національної поліції у відношенні вказаних фактів зареєстровано кримінальне провадження № 0000315 за ч.1 ст.358 КК України, яке на даний час закрите, а тому факт причетності ОСОБА_1 до вчиненого злочину не доведений.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що у відповідача немає підстав для звільнення ОСОБА_1 за п.2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тому він має бути поновлений на роботі. Також те, що наказ про звільнення ОСОБА_1 є формальним, не відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що у день звільнення, 16.05.2016 року, на адресу начальника Філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" ОСОБА_2 , позивачем направлено електронною поштою заяву з проханням видати трудову книжку.

18 травня 2016 року на адресу проживання позивача рекомендованим поштовим відправленням надійшов лист від 16.05.2016 року за вих.14-26/1-058 за підписом начальника відділу кадрового адміністрування Філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк" І.А. Мірошніченко, у якому зазначено, що у зв`язку з тим, що в день звільнення 16.05.2016 року позивач не був присутній на робочому місці та не отримав свою трудову книжку, він може отримати її, а також копію наказу про звільнення у відділі кадрового адміністрування Філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк".

Факти, викладені у даному листі не відповідають дійсності, так як в матеріалах справи, наявний наказ № 1207/К про звільнення позивача з посади керуючого територіальним відокремленим безбалансовим відділенням №10003/0280 у зв`язку з втратою довіри, за грубе порушення правил операційно-касової роботи, п.2 ст.41 КЗпП України та з яким Ходарченко ознайомлений 16 травня 2016 року, тобто у день звільнення.

26.05.2016 року позивач отримав трудову книжку у приміщенні територіального відокремленого безбалансового відділення №10003/0280 Філії Дніпропетровського обласного управління АТ "Ощадбанк", про що було написано відповідну заяву. Таким чином затримка видачі трудової книжки становить 10 днів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.

Пунктом 1 Порядку передбачено, що цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу, а також в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться із середньої заробітної плати.

Згідно абзацу 3 п.2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до абзацу 3 п.3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

За вказаних обставин з відповідача мало б бути стягнуто на користь позивача суму за затримку видачі трудової книжки.

Однак, суд першої інстанції, дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині за пропуском позовної давності, про застосування якої просив відповідач і яку просив поновити позивач та його представник, оскільки строк позовної давності пропущений без поважних причин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в травні 2016 року позивач звертався до суду з аналогічним позовом (справа № 189/763/16-ц), за яким було прийнято рішення від 27.01.2017 року. Через те, що відповідач звернувся до суду до неналежного відповідача, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.05.2017 року рішення першої інстанції було скасовано, а в задоволенні позову було відмовлено.

В червні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом з пропущенням строку позовної давності і вважає поважною причину пропуску цього строку перебування попередньої справи в суді. При цьому вказує, що належний відповідач став йому відомий лише після скасування рішення суду від 27.01.2017 року.

Однак, дане твердження повністю спростовується поясненнями самого позивача, даними в ході розгляду цієї справи та наданими доказами, а саме копіями заперечень на позов у справі 189/763/16-ц і додатків до них, з яких видно, що відповідач неодноразово зазначав, що філія АТ «Ощадбанк» не є юридичною особою. Про це було відомо як позивачу, так і його представнику, який зазначив, що є юридично обізнаною особою, але обрав невірно позивача у попередній справі виходячи з того, що саме філія приймала на роботу і звільняла з роботи позивача.

Вказані обставини суд вважав не поважними причинами пропуску позовної давності, оскільки у позивача і його представника не було перешкод у зверненні до суду з цим позовом до належного відповідача у визначені Законом строки позовної давності.

Оскільки позивач ознайомлений з наказом про його звільнення 16.05.2016 року, то строк позовної давності закінчився 16.06.2016 року за цими позовними вимогами, який поновленню не підлягає.

Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції встановлено, що відповідачем не виплачено позивачу компенсацію за невикористану відпустку у 2014 році за 9 днів, у 2015 році за 4 дні, а загалом за 13 днів відпустки, що є складовою частиною оплати праці.

Таким чином, розмір компенсації за невикористану відпустку становить 366,08 грн. (середньоденна з/плата)х13=4759,04 грн.

Дана вимога підлягає задоволенню.

При цьому, за даною позовною вимогою судом першої інстанції відмовлено в застосуванні позовної давності, оскільки згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Крім того, суд першої інстанції, дійшов до висновку про те, що не підлягає задоволенню вимога позивача про визнання наказу № 1284-к від 18.05.2017 року, яким скасовано наказ від 15.02.2017 року № 401-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », а також визначено фактичну дату звільнення ОСОБА_1 18.05.2017 року незаконним, оскільки його прийнято за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, яке було скасовано, а в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі ОСОБА_1 відмовлено. За цих обставин даний наказ є законним і в даному конкретному випадку не може бути допущений поворот виконання рішення суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Для розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України потрібна наявність таких умов: безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл і т. ін.); винна дія працівника; втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абз. 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", звільнення з підстав втрати довіри суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри.

Виходячи з викладеного та розуміння безпосереднього обслуговування грошових і товарних цінностей можна дійти висновку, що основне коло працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, - це особи, які одержують їх під звіт.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, питання, чи відноситься позивач до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суду в кожному конкретному випадку необхідно з`ясувати: чи становить виконання операцій, що пов`язані з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Виходячи з положень ст. 135 1 КЗпП України обслуговування матеріальних цінностей передбачає здійснення певними працівниками підприємства, установи, організації дій, пов`язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпусканням), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договорів про повну індивідуальну відповідальність від 02 листопада 2015 року, 14 березня 2016 року, Позивач безпосередньо виконує роботу пов`язану із зберіганням, обробкою, перерахуванням, прийманням, видачею цінностей: основних засобів, МНМА, матеріальних цінностей ТВБВ №10003/0280, бере на себе повну матеріальну відповідальність за безпеку збереження довірених йому установою банку цінностей і в зв`язку з викладеним зобов`язується: обережно поводитися з переданими на зберігання або інші цілі матеріальними цінностями і вживати заходи щодо запобігання шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію установи банку про усі обставини , що загрожують безпеці зберігання довірених йому цінностей; суворо дотримуватися встановлених правил здійснення операцій з цінностями і їх зберігання; не розголошувати ніде, ніколи і ні за яких обставин відомі йому операції щодо зберігання цінностей (том 3 а.с.20,21).

Факт того, що безпосереднє обслуговування матеріальних цінностей були складовою трудових функцій на постійній роботі позивача встановлено на підставі посадової інструкції (том 3 а.с.24-27).

Факт вчинення порушення підтверджується поясненнями Позивача, актом перевірки та висновками службового розслідування (том 1 а.с.190-191,том 2 а.с. 59-63,64).

Висновки суду першої інстанції щодо відсутності в діях позивача порушення чинного законодавства з тих підстав, що кримінальне провадження відносно нього було закрито є помилковим, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Правовий аналіз п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що ця норма матеріального права не передбачає наявність обвинувального вироку суду як обов`язкової умови для звільнення працівника за викладеною у ній підставою; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 23.12.2015 в справі №6-1093цс15.

Висновки суду першої інстанції щодо передчасного звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 41 КзпП України та необхідності в першу чергу притягнути Позивача до дисциплінарної та матеріальної відповідальності є помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року №9, при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги ст. 148, 149 КзпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються.

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки при звільненні позивача за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України відповідачем дотримано норм законодавства про працю, що регулюють вивільнення працівників, адже було встановлено винні дії позивача, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, що стало підставою для втрати довіри до нього з боку керівництва Банку.

У зв`язку з цим, помилковим є висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки позовні вимоги є недоведеними та безпідставними.

Також колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку тривалістю 13 календарних днів за 2014 і 2015 роки в сумі 4759, 04 грн.

Кількість відпрацьованих днів відпустки Позивача за відпрацьований рік складає 31 календарний день (24 дні щорічної основної відпустки та 7 днів щорічної додаткової відпустки).

Згідно наказу №239/В від 20.04.2016 року Позивачеві було надано частину щорічної основної відпустки за період з 03.12.2014 по 02.12.2015 та з 03.12.2015 по 02.12.2016 на 14 календарних днів з 25.04.2016 по 11.05.2016 та виплачено компенсацію за 7 календарних днів додаткової відпустки за період роботи з 03.12.2014 по 02.12.2015 (том 2 а.с.88).

Згідно наказу №256/В від 25.04.2016 року Позивача було відкликано з відпустки та залишок щорічної відпустки 13 календарних днів було перенесено на інший період за його згодою (том 2 а.с.86).

Згідно довідки вих. №06-51/0827 від 17.06.2016 року розрахунку при звільненні з Позивачем здійснено повний розрахунок: виплачена заробітна плата за травень 2016 року в розмірі 305,79 грн. та виплачено компенсацію за невикористану відпустку при звільненні за 23 календарні дні в розмірі 5552, 43 грн. згідно службової записки вих. №14-26/1-111 від 10.08.2016 року до розрахунку увійшли компенсація за невикористану відпустки за наступні періоди: з 03.12.2014 по 02.12.2015 9 календарних днів; з 03.12.2015 по 02.12.2016 14 календарних днів, а всього за 23 календарних днів (том 2 а.с.235).

Згідно особової картки працівника Позивача зазначено види відпусток, період за які вони надавалися, дати початку відпусток та їх закінчення із вказівкою на підстави їх надання накази (том 2 а.с.231 зворот).

Так, ОСОБА_1 було надано або компенсовано за невикористану відпустку: з 03.12.2013 по 02.12.2014 31 календарний день; з 03.12.201 по 02.12.2015 31 календарний день; з 03.12.2015 по 16.05.2016 14 календарних днів.

Згідно наказу №1284-к від 18 травня 2017 року Позивачеві виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 8 календарних днів (том 2 а.с. 232).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачеві було надано та виплачено компенсацію за невикористану відпустку в повному обсязі, у зв`язку з чим, такі вимоги є безпідставними.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, підлягає компенсації за рахунок держави, ПАТ Державний ощадний банк України судові витрати за подання апеляційної скарги в сумі 4560, 00грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України - задовольнити частково.

Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2018 року скасувати.

В задоволені позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України про визнання наказів про припинення трудового договору незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, стягнення компенсації за невикористану відпустку відмовити.

Компенсувати за рахунок держави публічному акціонерному товариству Державний ощадний банк України судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 4560, 00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: