Справа № 760/5112/15 Головуючий 1 інстанція- Шереметьєва Л.А.
Провадження № 22-ц/824/4904/2019 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 травня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 10 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання дій неправомірними, -

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зустрічним позовом, який мотивував тим, що 06 жовтня 2012 року між банком і ОСОБА_1 було укладенодоговір про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи банку». Згідно вказаного договору банк надав відповідачці кредит на споживчі потреби у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідачка зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за його користування. З огляду на невиконання умов договору, просив стягнути із відповідачки заборгованість, яка станом на 31 січня 2015 року становить 240455,58 грн. і включає тіло кердиту - 147519,20 грн. проценти - 80596,66 грн., пеня - 413,26 грн., штрафи: фіксована частина - 500 грн., процентна складова 11426,46 грн.

У липні 2015 року відповідачка звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати неправомірними дії КБ «ПриватБанк» щодо списання 05 травня 2014 року з її карткового рахунку коштів в сумі 147519,20 грн., а також щодо нарахування процентів, пені і штрафів на списану суму 147519,20 грн. згідно зі службовою запискою № 6688610 за договором від 06 жовтня 2012 року, укладеним між нею та банком. Вимоги мотивувала тим, що вона 06 жовтня 2012 року подала до КБ «ПриватБанк» анкету-заяву на приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, у якій зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною картою «Універсальна»/Gold: «0». Після укладення договору будь - яких дій до збільшення кредитного ліміту вона не вчиняла, однак 05 травня 2014 року банком було здійснено операцію «Служебная операция согласно служебной записки 6699610 перевод

- 2 -

(дебетная часть) списание с карты», якою з її рахунку були списані кошти у сумі 147519, 20 грн., на яку одночасно банк нарахував проценти, пеню іштраф. Зазначала, що підстав списувати кошти з її рахунку, як клієнта, банк права не мав, а зарахування списаних з її рахунку коштів як кредитного боргу є неправомірним та суперечить ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Положенню про організацію операційної діяльності в банках України, ст.ст.1071, 1073 ЦК України.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 15 жовтня 2015 року первісний позов КБ «ПриватБанк» за заявою представника банку залишений без розгляду.

Останнім рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 10 січня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання 05 травня 2014 року з її рахунку коштів у сумі 147519,20 грн. та щодо нарахування відсотків, пені та штрафів на списану суму 147519,20 грн. від 05 травня 2014 року. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір.

Не погоджуючись із судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні вимог позивачки в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що банк здійснив правомірне списання коштів з рахунку ОСОБА_1 у зв`язку з набуттям останньою цих коштів без достатніх правових підстав, а саме через технічний збій в веб-інтерфейсі Liqpay. З огляду на безпідставнсть набуття ОСОБА_1 цих коштів суд правомірно нарахував на них проценти, пеню та штрафи в сумі 92936,38 грн. Суд не звернув уваги на належний доказ, службову записку, за якою списання коштів з рахунку позивачки було здійснено за її дозволом. Суд також не дослідив наявність заборгованості ОСОБА_1 за договором на день ухвалення рішення, порядок її формування, період за який вона утворилася та строки погашення заборгованості.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив позовні вимоги, а доводи апеляційної скарги АТ КБ Банк «ПриватБанк» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

АТ КБ «ПриватБанк» належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення 22 квітня 2019 року судової повістки представнику банку Литвиненко О.Л., до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалючи рішення про визнання дій АТ КБ «Приват Банк» щодо списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 та нарахування відстоків, пені і штрафів на списану суму неправомірними, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що кошти у сумі 147519,20 грн. перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 правомірно її братом

- 3 -

ОСОБА_2 із власного банківського рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк».

При цьому суд виходив із того, що АТ КБ «Приват Банк» не надав до суду належних і достатніх доказів, які б підтверджували правомірність списанння банком коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , як і не недав достатніх і допустимих доказів про технічний збій в веб-інтерфейсі Liqpay, що потягло вчинення подвійної транзакції і як наслідок неправомірне набуття ОСОБА_1 , коштів і виникнення у неї заборгованості перед банком.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно приписів ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06 жовтня 2012 року між Банком і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи банку», у якій зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною картою «Універсальна»/Gold: «0»(а.с.6).

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні зазначили, що після написання анкети-заяви кредитні кошти останній не видавалися і кредитний ліміт на картці був відсутній.

Представник банку в судовому засіданні не заперечував, що банк заходів по наданню кредитних коштів відповідно до умов укладеного з позивачкою договору, в якому зазначено кредитний ліміт «0», не вчиняв.

ОСОБА_1 заборгованості перед банком не мала, що стверджується наданим банком розрахунком заборгованості, з якого вбачається відсутність будь-якого руху коштів по рахунку ОСОБА_1 до 05 травня 2014 року (т.1 а.с.5), а також наданною виспискою по рахунку ОСОБА_1 (т.1 а.с.142-151).

Також встановлено, що 05 травня 2014 року на рахунок ОСОБА_1 надійшли грошові кошти у розмірі 147519,20 грн., що стверджується розрахунком боргу (т.1 а.с.5 зворот).

Згіднонаданих в судовому засіданні пояснень свідка ОСОБА_2 , ним було переведено кошти з особистого рахунку на картку позивачки, будь-яких протизаконних дій з коштами з картки він не вчиняв, як і не вчиняв дублюючих транзакцій.

Відповідно до виписок по особовому рахунку ОСОБА_1 банк 05 травня 2014 року здійснив операцію «Служебная операция согласно служебной записки № 6699610 перевод (дебетная часть) списание с карты» та списав з її рахунку кошти у сумі 147519,20 грн.

Окрім того, з розрахунку боргу вбачаться, що на списані кошти в розмірі 147519,20 грн. банком станом на 31 січня 2015 року було нараховано заборгованість по відсотках у розмірі 80596,66 грн., 413,26 грн. пені та комісії, 500 грн. штраф (фіксована частина), 11426,46 грн. штраф (процентна частина), а всього - 92936,38 грн.

Відповідно до положень ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно п. 2.1.1.3.5 Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту в межах сум, що підлягають сплаті банку за даним договором, в разі настання строків платежів по інших договорах клієнта в розмірах визначених цими договорами, а також списання грошових коштів клієнта в межах сум, що підлягають уплаті

- 4 -

банку за зобов`язаннями третіх осіб, де клієнт є заставодавцем, якщо грошові кошти клієнта, майнові права, які знаходилися в заставі за зобов`язаннями третіх осіб, були зараховані на рахунок клієнта (договірне списання). Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і покупку/продаж іноземної валюти на Міжбанківському валютному ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером.

Аналіз вказаних вище норм дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для списання коштів з рахунку клієнта має бути наявним необхідний кредитний ліміт та настання строку сплати платежів за іншими договорами або рішенням суду.

Водночас судом встановлено та не спростовано представником банку те, що ОСОБА_1 заборгованості перед банком в межах наданого їй кредитного ліміту не мала.

Відповідно до п.п.1, 6 ч.1 ст.21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа. Ініціювання переказу здійснюється шляхом подання отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні.

Згідно з ч.3 ст.26 цього Закону договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Відповідно до п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті № 22 від 21 січня 2004 року, затвердженої Постановою НБУ від 21 січня 2004 року, договірне списання - списання банком з рахунку клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом.

Пункт 1.7 вказаної Інструкції передбачає, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Встановлено, що ОСОБА_1 розпоряджень на списання коштів з її рахунку банку не надавала, а інших підстав, визначених для списання коштів з її рахунку без її на те згоди, не існувало, оскільки належних та достатніх доказів, які б надавали банку право списувати кошти з карткового рахунку ОСОБА_1 , представник банку не надав.

За таких обставин суд обгрунтовано задоволив позовні вимоги, захистивши права ОСОБА_1 та визнавши дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання коштів та нарахування відстоків, пені та штрафів на списану суму, неправомірними.

Доводи скарги про те, що банк здійснив правомірне списання коштів з рахунку ОСОБА_1 у зв`язку з набуттям останньою цих коштів без достатніх правових підстав, а саме через технічний збій в веб-інтерфейсі Liqpayне знайшли свого підтвердження і спростовуються матетеріалами справи.

Відповідно до п.1.24 ст.1 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі.

Так, свідок ОСОБА_2 брат ОСОБА_1 в судовому засіданні показав, що він також є клієнтом АТ КБ »Приватбанк», у 2014 році проходив службу в АР Крим і у зв`язку з переїздом на материкову частину України перевів належні йому кошти зі свої картки на картку позивачки, яка є його сестрою. Будь-яких протизаконних дій з коштами з картки він

- 5 -

не вчиняв, як і не вчиняв дублюючих транзакцій. Банк списав з карткового рахунку сестри перераховані ним кошти, а тому вважає, що технічні проблеми банку не можуть бути підставою для порушення прав його сестри.

Відхиляючи даний довід колегія суддів також виходить з того, що представник КБ «ПриватБанк», посилаючись на технічний збій в інтерфейсі в веб - інтерфейсі Liqpay, який стався в результаті одночасної роботи нового і старого веб - інтерфейсів Liqpay , зазначив, що цей збій мав місце в період з 12 березня 2014 року по 20 травня 2014 року. Внаслідок цього збою клієнт банку ОСОБА_2 зробив транзакцію на користь інтернет-магазину, після чого виводив суму цієї транзакції на кредитну картку позивачки, тобто користувався даними коштами неодноразово.

Водночас, зміст та поняття такого збою представник банку не зміг роз`яснити суду, зокрема яким чином цей збій міг тривати в банку протягом такого часу та не був виявлений, в який саме період мали місце обставини, зазначені представником відповідача, не вказав, як і не підтвердив визначеними законом способами доказування сам факт подвійної транзакції на списану суму з рахунку позивачки.

Крім того, заперечуючи проти вимог, представник банку не надав будь-яких доказів, окрім службової записки, про наявність самого факту подвійної транзакції та виникнення заборгованості ОСОБА_1 перед банком.

Суд першої інстанції дав вірну оцінку наданій представником банку виписці по рахунку, в якій наявна інформація про дану транзакцію, дані одержувача коштів та дані картки, на яку кошти були виведені. В той же час, надаючи дану виписку як доказ правомірності звернення банку до суду, представник відповідача не довів у судовому засіданні, що це дійсно була подвійна транзакція внаслідок технічного збою в інтерфейсі в веб - інтерфейсі Liqpayі що мало місце безпідставне отримання ОСОБА_1 коштів.

Отже, представником банку в судовому засіданні не доведено вини клієнтів свого банку - позивачки та ОСОБА_2 в подвійній транзакції та помилковому зарахуванні коштів на картковий рахунок позивачки.

Відхиляючи даний довід колегія суддів в тому числі виходить з того, що надана банком виписка по рахунку не є належним доказом, одночасного перерахування коштів ОСОБА_2 як до інтернет-магазину, так і на рахунок ОСОБА_1 , оскільки банк не дадав належних, достовірних та достатніх доказів (ст.ст.77-80 ЦПК України) як про реальне існування такого інтернет-магазину, так і про його рахунки, як і взагалі про факт отримання коштів від ОСОБА_2

Посилання в апеляційній скарзі на правильність нарахування банком процентів, пені та штрафів на суму заборгованості надумані та безпідставні.

Судом незаперечно встановлено, що дана сума в розмірі 147519,20 грн. не була отриманим ОСОБА_1 кредитом від банку, а відтак застосування застосування банком положень ст.1054 ЦК України до цих відносин і нарахування на цю суму процентів, пеня та штрафів є очевидно безпідставним.

При цьому, колегія суддів враховує, що позиція банку щодо безпідставності отриманя коштів, а не перерахування банком у якості кредиту, підтверджує даний висновок.

Доводи скарги про те, що суд не врахував належний доказ, а саме службову записку банку, за якою списання коштів з рахунку позивачки було здійснено за її дозволом, не грунтуються на законі.

Відповідно до п. 4.1 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 18 червня 2003 року № 254, операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані.

Відповідно до п. 4.2, 4.3 Положення підставою для відображення операцій за

- 6 -

балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі.

Пунктом п. 4.4 Положення визначено, що залежно від виду операції та типу контрагентів первинні документи банку (паперові та електронні) класифікують за такими ознаками: а) за місцем складання: зовнішні (одержані від клієнтів, державних виконавців та інших банків); внутрішні (оформлені в банку); б) за змістом: касові; меморіальні (для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій).

Пунктом 4.6 Положення передбачено, що меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів /паперових або електронних/, що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Відповідно до п. 4.7 Положення внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку.

З службової записки № 6699610 від 30 квітня 2014 року на ім`я заступника керівника напрямку Кредитні карти та зарплатні проекти по обліку операцій з кредитними картами, бюджетуванню та бізнес-плануванню ОСОБА_3 вбачаться, що списання коштів з рахунку позивачки було здійснено 05 травня 2014 року за її дозволом.

Проте на підставі якого внутрішнього документа, визначеного вище приведеними нормативними актами, прийнятими Національним банком України, було проведено списання, представник відповідача суду не повідомив і відповідного документа суду не надав, не дивлячись на витребування його судом.

Оцінюючи законність вчиненої банком банківської операції суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що службова записка, на підставі якої було здійснено списання коштів, не є банківським документом, який дає право на вчинення банківської операції, а тому дії банку щодо позивачки не можуть бути визнані законними.

Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ст.ст. 80 та 81 ЦПК Украни достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено вище передбачений законодавством документ, на підставі якого мали бути списані кошти з карткового рахунку позивачки, представником відповідача суду надано не було.

Доводи скарги про те, що суд також не дослідив наявність заборгованості ОСОБА_1

- 7 -

за договором на день ухвалення рішення, порядок її формування, період за який вона утворилася та строки погашення заборгованості, необгрунтовані.

Як вище вказувалося 06 жовтня 2012 року між Банком і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, який включає анкету-заяву позичальника, «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», а також «Тарифи банку», у якій зазначено бажаний кредитний ліміт за платіжною картою «Універсальна»/Gold: «0»(а.с.6).

Встановлено, що банк заходів по наданню кредитних коштів відповідно до умов укладеного з позивачкою договору, в якому зазначено кредитний ліміт «0», не вчиняв, а відтак ОСОБА_1 заборгованості перед банком не мала, що стверджується наданим банком розрахунком заборгованості, з якого вбачається відсутність будь-якого руху коштів по рахунку ОСОБА_1 до 05 травня 2014 року (т.1 а.с.5), а також наданною виспискою по рахунку ОСОБА_1 (т.1 а.с.142-151).

Отже, наведені скаржником АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду щодо наявності передбачених законом підстав для задоволення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: