ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року

м.Суми

Справа №591/5604/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/2883/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Хвостик С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Управління Державної міграційної служби України в Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року, ухвалене у складі судді Грищенко О.В., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, -

В С Т А Н О В И В :

05 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Сумській області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є уповноваженим квартиронаймачем квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дана квартира не приватизована. Окрім позивача в ній зареєстрований її чоловік - ОСОБА_2 . З серпня 2008 року відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає, комунальні послуги не сплачує. Його речей у квартирі не має.

Посилаючись на положення ст.ст. 71, 72 ЖК України просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, просить скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що про факт існування оскаржуваного судового рішення він дізнався лише у березні 2019 року. Жодних повісток, листів та ухвал він не отримував. Внаслідок розгляду справи без його участі, судом було порушено принцип змагальності сторін, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказує на те, що до літа 2015 року він з позивачкою проживали разом у спірному житловому приміщенні. Даний факт підтверджується рішенням Зарічного районного суду м. Суми по справі № 591/7999/15-ц. Тобто станом на дату подання позовної заяви до суду, а також на дату ухвалення судом рішення він був відсутній без поважної причини, менше ніж 6 місяців, а тому суд не мав права задовольняти позов.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що є доведеним факт непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні більш, ніж 6 місяців без поважних причин, а тому вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Проте погодитись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову не можна, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Крім ОСОБА_1 у вказаному житловому приміщенні був зареєстрований її чоловік - ОСОБА_2 (а.с. 6).

Позивач сплачує платежі за надані комунальні послуги, що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 7-8).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 січня 2016 року по справі № 591/7999/15-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 69).

Відповідно до ч. 1 ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Так, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням виходив з того, що відповідач не проживає в даній квартирі більше 6 місяців без поважних причин, що підверджується поясненнями представника позивача та свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4

Проте, рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 січня 2016 року по справі № 591/7999/15-ц, яким шлюб між сторонами розірвано, встановлено обставини того, що саме з літа 2015 року сторони по справі проживають окремо. Такі пояснення ОСОБА_1 надавала в судовому засіданні при розгляді вказаної справи № 591/7999/15-ц (а.с. 69).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК вказані обставини не підлягають доказуванню.

Тобто факт непроживання відповідача у спірному житловому приміщенні з серпня 2008 року, як зазначила в своїй позовній заяві ОСОБА_1 , спростовується вказаним вище рішенням суду.

Враховуючи що з позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позивач звернулася до суду 05 серпня 2015 року, а рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 січня 2016 року по справі № 591/7999/15-ц встановлено, що сторони по справі фактично проживали разом до літа 2015 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин відповідач не проживав у спірному житловому приміщенні менше 6 місяців, отже підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України у суду не було.

Факт несплати відповідачем витрат за надані комунальні послуги не є підставою для визнання його втратившим право користування вказаним житловим приміщенням.

Виходячи з наведеного, рішення суду на підставі п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенню позову ОСОБА_1

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 365 грн 40 коп.

Дану справу суд визнає як малозначну, а тому відповідно до вимог п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України дана постанова касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 2, 4; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 365 гривень 40 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 травня 2019 року.

Головуючий: В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.Г. Хвостик