Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

м. Київ

справа № 352/1763/15-ц

провадження № 61-13655св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Ясеновенко Л. В., Горейко М. Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позов мотивовано тим, що 21 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 142 380 грн до 19 грудня 2014 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 .

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених цим договором, ПАТ «УкрСиббанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях і до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 взятих на себе за кредитним договором зобов`язань належним чином не виконав, позивач просив у рахунок погашення заборгованості, яка станом на 31 липня 2015 становить 135 177 грн 05 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 120 292 грн 37 коп., відсотки - 14 884 грн 68 коп., звернути стягнення на будинок АДРЕСА_1 шляхом визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2016 року у складі судді Струтинського Р. Р. позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 . Будинок складається з житлового цегляного будинку житловою площею 61,4 кв. м, загальною площею 148,8 кв. м, зазначеного в плані літерою «А», сараю «Б» - 26,0 кв. м, стодоли «В» - 13,2 кв. м, літньої кухні «Г» - 30,8 кв. м, криниці № 1 і належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Чорнолізькою сільською радою 18 грудня 2006 року згідно з рішенням виконавчого комітету від 31 жовтня 2006 року № 28, шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «ДельтаБанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 0 в розмірі 135 177 грн 05 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до статей 12, 33 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки і вказані норми передбачають можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності банку на предмет іпотеки за рішенням суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_6 , як співвласник іпотечного майна та особа, яка є поручителем за кредитним договором № 0 повинна бути залучена судом першої інстанції до участі у справі, оскільки таким рішенням порушуються її права та інтереси.

Короткий зміст касаційної скарги та її доводи

У березні 2018 року ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя, які містяться в іпотечному договорі, є підставою для визнання права власності на предмет іпотеки у судовому порядку.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

У травні 2018 року до Верховного Суду надійшли заперечення на касаційну скаргу від ОСОБА_6 , в яких вона просила залишити оскаржуване судове рішення без змін, оскільки воно прийняте при всебічному та повному з`ясуванні обставин справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України.

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою судді Верховного Суду від 26 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 21 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надав ОСОБА_4 кредит у розмірі 142 380 грн до 19 грудня 2014 року (а.с. 6-12).

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 21 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: будинок АДРЕСА_1 (а.с. 16-18).

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 0 (а. с. 26-27).

21 грудня 2007 року ОСОБА_6 подала нотаріусу Тисменицького нотаріального округу заяву, якою дала згоду своєму на той час чоловікові ОСОБА_4 передати в іпотеку банку набуте за час перебування у зареєстрованому шлюбі майно - будинок АДРЕСА_1 .

Також з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором перед банком, ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_6 договір поруки від 21 грудня 2007 року, за умовами якого вона зобов`язувалася перед кредитором відповідати як за існуючі, так і ті, що можуть виникнути в майбутньому зобов`язання за кредитним договором № 0 (а. с. 120-122).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору, станом на 31 липня 2015 року виникла заборгованість на загальну суму 135 177 грн 05 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 120 292 грн 37 коп., відсотки - 14 884 грн 68 коп.,

Пунктом 4.4. договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до пункту 4.5. договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 5 цього договору іпотеки та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

У розділі 5 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку»; отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Отже, зазначеними умовами договору іпотеки передбачено позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі права власності на предмет іпотеки або отримання права на продаж предмета іпотеки від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Положеннями частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» чітко визначено способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

При цьому стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього, за загальним правилом, необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 ЦК України можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_6 , як співвласник іпотечного майна та особа, яка є поручителем за кредитним договором № 0, повинна бути залучена до участі у справі, оскільки рішення у цій справі стосується її прав та інтересів. Рішення апеляційної інстанції є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам чинного законодавства України.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції приймає постанову відповідно до правил, встановлених статтею 35 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з особливостями, зазначеними у статті 416 цього Кодексу (частина перша статті 415 ЦПК України).

Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник