КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження №22-ц/824/6817/2019 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Клець О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - Макєєва Віталія Миколайовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Ярмоли О.Я. у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа: Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ», про стягнення збитків за заподіяну шкоду в порядку регресу у розмірі 28 128,01 грн.

Посилається на те, що 08.01.2016 року сталась ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу VolkswagenТiguan, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить Підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ» під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП було пошкоджено авто Volkswagen Тiguan, який на момент ДТП був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до Генерального Договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 року. ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на вимогу виконання умов зазначеного Договору страхування, на підставі акту виконаних робіт №БН-0000130 від 17.03.2016 року, страхового акту №ДККА-48646 від 22.03.2016 року та розрахунку до нього, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 127 618, 01 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування. ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні вказаного ДТП. До позивача, виплатившого потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування перейшло право вимоги до винної особи - відповідача, цивільна відповідальність якого була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група», поліс АІ/8201430, що станом на момент ДТП був діючим. Ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду завдану майну потерпілого складає 100 000 грн. Франшиза за даним полісом становить 510 грн., а ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду становить 99 490 грн. Тому позивач звертається до ОСОБА_1 з позовом про відшкодування суми, яка є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2019 року в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа: Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - Макєєв Віталій Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Посилається на те, що сплачуючи страхове відшкодуванняпотерпілому (Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ»), позивач діяв не як страховик за полісом обов`язкового страхування №АІ/8201430, який був укладений між позивачем та відповідачем, а як страховик за договором добровільного страхування №28-0199-2700/14-AVIS від 29 жовтня 2013 року, який був укладений між позивачем та третьою особою. Потерпілий звернувся до ПАТ «СК «УСГ» не як до страховика, у якого була застрахована цивільно - правова відповідальність винної у ДТП особи, а як до страховика з яким укладено договір добровільного страхування (КАСКО). Тобто, вимога про відшкодування шкоди в сумі, яка не покривається лімітом відповідальності за шкоду, це пряме право позивача, який відповідно до ст.993 ЦК України набув зворотної вимоги в розмірі виплаченого страхового відшкодування. Транспортний засіб VolkswagenТiguan, д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП було застраховано за Генеральним Договором добровільного страхування від 29 жовтня 2013 року та додатками до нього. Згідно Додатку №1 до Генерального договору добровільного страхування період дії договору страхування починається з 17 листопада 2015 року і закінчується 16 лютого 2016 року, тому твердження суду про те, що на момент вчинення дорожньо - транспортної пригоди транспортний засіб не був застрахований за договором добровільного страхування суперечить матеріалам справи та не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що скаржник додав до апеляційної скарги додаткову угоду №6 від 26 грудня 2014 року до Генерального Договору страхування від 29.10.2013 року, відповідно до якої не змінюються будь - які умови договору, а просто змінився номер договору. Однак на вказану додаткову угоду позивач не посилався у позовній заяві та вона не була додана до позову. У позовній заяві позивач посилається лише на додаткову угоду від 07.12.2015 року, яка в матеріалах справи відсутня. Зазначені обидві додаткові угоди, на які посилається скаржник не були досліджені судом у зв`язку з їх відсутністю в матеріалах справи. Крім того, доказів збільшення терміну дії договору та пролонгування договору позивач не надав.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу посилаючись на обставини викладені в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Підприємство з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ», про стягнення збитків за заподіяну шкоду в порядку регресу у розмірі 28 128,01 грн.

Посилається на те, що до позивача, який виплатив потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування в розмірі 127 618 грн. 01 коп. перейшло право вимоги до винної особи - відповідача, цивільна відповідальність якого була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група», поліс АІ/8201430, що станом на момент ДТП був діючим. Ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду завдану майну потерпілого складає 100 000 грн. Франшиза за даним полісом становить 510 грн., а ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду становить 99 490 грн. Тому позивач звертається до ОСОБА_1 з позовом про відшкодування суми, яка є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що страхова компанія безпідставно ототожнює себе з потерпілою стороною, яка має право на стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та додатково просить стягнути на свою користь ще й розмір франшизи. Позивачем не доведено підстав страхового відшкодування більшим розміром, ніж передбачено в полісі АІ/8201430 та не надано доказів, що транспортний засіб Volkswagen Тiguan, д.н.з. НОМЕР_2 на момент ДТП було застраховано за договором добровільного страхування.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Тiguan, державний номерний знак НОМЕР_2 , був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до Генерального Договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 року.

Цивільна відповідальність винної у ДТП особи - ОСОБА_1 була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Українська страхова група», поліс №АІ/8201430, що станом на момент ДТП був діючим.

08 січня 2016 року о 10 год. 00 хв. у м. Біла Церква, вул. 1-А Піщана сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу Volkswagen Тiguan, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить Підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ» під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №83466275.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №357/182/16 від 26 січня 2016 року, відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Врезультаті вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб Volkswagen Тiguan, державний номерний знак НОМЕР_2 .

11.01.2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» отримало заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Встановлено, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на вимогу виконання умов Генерального Договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29 жовтня 2013 року, на підставі акту виконаних робіт №БН-0000130 від 17 березня 2016 року, страхового акту №ДККА-48646 від 22.03.2016 року та розрахунку до нього, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 127 618,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування.

Позивач зазначає, що до нього, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідач вказав, що позивач не мав підстав виплачувати страхове відшкодування особі в більшій сумі, ніж ліміт за страховим полісом відповідача, а про стягнення інших сум збитків може ставити питання безпосередньо особа, якій заподіяно збитки. Крім того, відповідач зазначив, що Договір №28-0199-2700/14-АVIS від 29 жовтня 2013 року на час ДТП не був чинним, оскільки згідно п. 9.1.,9.2.,9.3. строк дії Договору по 31.12.2015 року, а ДТП відбулося 08.01.2016 року, доказів пролонгування дії цього договору позивачем не надано.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Позивач ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» є страхувальником цивільної відповідальності відповідача ОСОБА_1 , згідно полісу АІ/8201430, який на момент ДТП 08.01.2016 року був діючим.

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду завдану майну потерпілого складає 100 000 грн. Франшиза за даним полісом становить 510 грн., а тому ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду становить 99 490 грн.

Таким чином, страховик, лише, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі відповідача, міг відшкодувати оцінену шкоду. Але позивач звертається до відповідача з позовною заявою про відшкодування суми, яка є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Страхова компанія посилається на положення ст. 1194 ЦК України, та безпідставно ототожнює себе з потерпілою стороною, яка має право на стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та додатково просить стягнути на свою користь ще й розмір франшизи. Позивачем не доведено підстав страхового відшкодування більшим розміром, ніж передбачено в полісі АІ/8201430.

Позивачем не надано доказів дії на момент ДТП 08.01.2016року умов Генерального Договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 року, за яким був застрахований транспортний засіб Volkswagen Тiguan, д.н.з. НОМЕР_2 у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група». Оскільки згідно розділу 9 зазначеного Договору періодом прийняття на страхування окремих транспортних засобів в рамках цього Договору є з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року, або 12 місяців з моменту прийняття на страхування цього ТЗ.

Позивачем не надано Додаткових угод на підтвердження збільшення терміну дії Договору страхування, докази пролонгування договору теж відсутні.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08 січня 2016 року о 10 год. 00 хв. у м. Біла Церква, вул. 1-А Піщана сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ 2105, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу Volkswagen Тiguan, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить Підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ» під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок чого обидва автомобілі отримали механічні пошкодження.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №83466275 (а.с.20).

Врезультаті вказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб Volkswagen Тiguan, державний номерний знак НОМЕР_2 , який на момент ДТП був застрахований у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до Генерального договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 року.

Відповідно до п.7.2.1. Генерального договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 рокуліміт відповідальності (страхова сума) за цим договором складає 5 050 000,00 грн. на всі страхові випадки.

За умовами п.7.2.2. Генерального договору страхова сума (субліміт відповідальності) по кожному застрахованому ТЗ на один страховий випадок за цим Договором складає 505 000,00 грн.

11.01.2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» отрималовід Підприємства з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ» заяву про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с.19).

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч.1 ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на вимогу виконання умов Генерального Договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29 жовтня 2013 року, на підставі акту виконаних робіт №БН-0000130 від 17 березня 2016 року, страхового акту №ДККА-48646 від 22.03.2016 року та розрахунку до нього, здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 127 618,01 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування (а.с.26).

Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно п.21.1. Генерального договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 року до страховика, в межах фактичних витрат (сума сплаченого страхового відшкодування), переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи відповідальної за заподіяний збиток (в тому числі до експлуатанта (водія ТЗ) у випадку виплати страхового відшкодування по страхуванню ДЦВ з урахуванням умов зазначених в п.6.2.7.4 цього Договору).

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №357/182/16 від 26 січня 2016 року відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, що призвело до настання вказаної ДТП та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с.25).

Таким чином, до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», яка виплатила потерпілій стороні на основі договору добровільного страхування страхове відшкодування перейшло в порядку ст.993 ЦК України право вимоги до винної у ДТП особи - відповідача ОСОБА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, цивільна відповідальність винної у ДТП особи ОСОБА_1 була також застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» відповідно до полісу №АІ/8201430, що станом на момент ДТП був чинним (а.с. 27).

Відповідно до полісу №АІ/8201430 ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду завдану майну потерпілого складає 100 000,00 грн., франшиза - 510 грн., а тому оскільки сума франшизи відшкодовується страхувальником, то ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду становить 99 490, 00 грн.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до ОСОБА_1 з позовною заявою про відшкодування суми у розмірі 28 128,01 грн., яка є різницею між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням (127 618,01 грн. - 99 490,00 грн.).

Колегія суддів звертає увагу, що сплачуючи страхове відшкодування потерпілому - Підприємству з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ», позивач ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» діяло не як страховик за полісом обов`язкового страхування №АІ/8201430, який був укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , а як страховик за договором добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVISвід 29.10.2013 року та додатками до нього, який був укладений між позивачем та Підприємством з іноземними інвестиціями «ВІП РЕНТ». Потерпілий звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» не як до страховика, у якого була застрахована цивільно - правова вдповідальність винної у ДТП особи, а як до страховика, з яким укладено договір добровільного страхування (КАСКО).

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що на момент ДТП 08.01.2016 року транспортний засіб Volkswagen Тiguan, державний номерний знак НОМЕР_2 не був застрахований, оскільки Генеральний Договір добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 року вже не був чинним.

Судом встановлено, що транспортний засіб Volkswagen Тiguan, державний номерний знак НОМЕР_2 на момент ДТП було застраховано за Генеральним Договором добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 року.

Відповідно до п.9.1, 9.2 вказаного Генерального Договору добровільного страхування цей договір набуває чинності з моменту підписання та діє до дати виконання сторонами своїх зобов`язань за договором у повному обсязі. Період прийняття на страхування окремих ТЗ в рамках даного договору - з 01.01.2014 року по 31.12.2015 року.

За умовами п.9.3 договору строк дії договору відносно окремих застрахованих ТЗ прийнятих на страхування страховиком складає 12 місяців з моменту прийняття на страхування цього окремого ТЗ відповідно до п.3.4 цього договору, якщо іншого не передбачено відповідною додатковою угодою, що є невід`ємною частиною цього договору.

Додаток №1 до Генерального договору добровільного страхування №28-0199-2700/14-АVIS від 29.10.2013 року містить інформацію про період страхування.

З даного додатку вбачається, що 3 період дії договору страхування починається з 17 листопада 2015 року і закінчується 16 лютого 2016 року (а.с. 17-18).

Таким чином, вимога позивача ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до відповідача про відшкодування шкоди, яка не покривається лімітом відповідальності за шкоду, це право позивача, який відповідно до ст.993 ЦК України набув право зворотної вимоги у розмірі виплаченого страхового відшкодування.

Враховуючи встановлені обставини справи колегія суддів дійшла висновку, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» різницю між фактичним розміром шкоди та сумою, яка покривається полісом обов`язкового страхування, що становить 28 128 грн. 01 коп.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» та стягнення з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму страхового відшкодування у розмірі 28 128 грн. 01 коп.

Судові витрати належить розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України враховуючи обставини справи та зміст позовних вимог.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1914 грн. 00 коп. - за подачу позову та 2 872 грн. 50 коп. - за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - Макєєва Віталія Миколайовича - задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2019 року - скасувати та ухвалити нове наступного змісту.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», р/р ПАТ « СК «УСГ» № НОМЕР_4 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478, суму страхового відшкодування у розмірі 28 128 грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» судовий збір 1914 грн. 00 коп. за подачу позову та 2 872 грн. 50 коп. за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 травня 2019 року.

Головуючий Рубан С.М.

Судді Желепа О.В.

Іванченко М.М.