ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/1310/18
Провадження № 22-ц/4820/880/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Медведчук Н.Д./Гриньова А.М.

за участю представників учасників справи

розглянув в спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні цивільну справу №679/1310/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Огойком Андрієм Анатолійовичем на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 лютого 2019 року (суддя Гавриленко О.М., повне судове рішення виготовлено 15 лютого 2019 року ) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Хмельницької митниці ДФС, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Нетішинський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області про зняття арешту з майна.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 зазначав, що на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного між ним та ОСОБА_2 13.09.2007 року він є власником автомобіля марки «Ford Transit Connect», 2004 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . На виконання умов вказаного договору купівлі-продажу він сплатив відповідачу грошові кошти в сумі 77 265 грн, прийняв у власність транспортний засіб та отримав у ОСОБА_2 свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , що видане сьомим МРВ ДАІ м. Нетішин УМВС України у Хмельницькій області 12.09.2007 року, про що сторони засвідчили актом приймання-передачі автомобіля від 13.09.2007 року. Позивач зазначає, що 13.08.2018 року вказаний транспортний засіб під керуванням позивача був зупинений поліцейським, від якого він дізнався про накладення виконавчою службою арешту на майно ОСОБА_2 , зокрема і на спірний автомобіль. Вказуючи на неправомірність такого арешту, позивач зазначає, що накладати арешт на майно в процедурі виконавчого провадження надається право лише у випадку, коли таке майно належить на праві власності саме боржнику, при цьому державна реєстрація транспортного засобу не має правовстановлюючого значення та з такою реєстрацією законодавець не пов`язує виникнення в особи права власності. За вказаних обставин позивач, просив суд зняти арешт з належного йому на праві власності транспортного засобу марки «Ford Transit Connect», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , та стягнути з відповідачів судові витрати, що складаються з судового збору в сумі 704,80 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 лютого 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку та вказує, що це рішення постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права і підлягає до скасування. На підтвердження доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що розглядаючи спір, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував та не надав належної правової оцінки договору купівлі-продажу та акту про передання права власності на нерухоме майно від 13.09.2007 року, що підтверджують правомірність набуття позивачем права власності на спірний транспортний засіб, тому прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Судом не враховано той факт, що на час укладення договору купівлі-продажу спірного автомобіля його нотаріальне посвідчення законодавством не вимагалося, договір є чинним та сторонами не оспорювався. Також поза увагою суду залишились положення п. 41 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, згідно яких через накладення арешту на спірний автомобіль позивач не мав об`єктивної можливості зняти його з реєстрації та перереєструвати на своє ім`я. На думку апелянта, суд помилково не застосував до спірних правовідносин положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.ст. 319, 321, 334, 391 ЦК України, що підлягали застосуванню, оскільки регулюють перехід права власності на вказаний транспортний засіб, що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі, тому просить скасувати рішення Нетішинського міського суду від 07 лютого 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення його позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна фіскальна служба України Хмельницька митниця ДФС погоджуються із рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим. Та вказує, що справа розглянута судом із дотриманням норм матеріального і процесуального права, а мотиви та доводи викладені у скарзі є безпідставними.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_10 підтримав апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник Хмельницької митниці ДФС Цимбалюк О.В. заперечила проти доводів апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Інші учасники справи до суду не з`явились, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 13 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір купівлі продажу транспортного засобу марки «Ford Transit Connect», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 та між сторонами складено акт приймання-передачі автомобіля від 13 вересня 2007 року (а.с. 7,8).

Того ж самого дня 13 вересня 2007 року приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області Бернацькою І.М. було посвідчено довіреність, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 управляти та розпоряджатися (продавати, обмінювати, заставляти, здавати в оренду, експлуатувати) належний йому автомобіль марки «Ford Transit Connect», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 . Довіреність була видана строком на 5 років та дійсна до 13 вересня 2012 року (а.с. 13).

07 серпня 2012 року приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушок В.М. посвідчено довіреність, якою ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розпоряджатися (заключати договір купівлі-продажу, обміну, оренди, застави, позики, страхування, зняти з обліку та поставити на облік в ДАІ, замінювати агрегати, проходити технічний огляд, отримувати тимчасовий талон, дублікат реєстраційного документа, сплачувати податки та проводити платежі, експлуатувати за призначенням) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію автомобілем марки «Ford Transit Connect», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 . Довіреність видана строком на 2 роки та дійсна до 07 серпня 2014 року (а.с. 14).

Також довіреністю, посвідченою 11 серпня 2016 року приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Івтушок В.М. ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розпоряджатися та користуватися (заключати договір купівлі-продажу, обміну, заставити, страхування, здавати в оренду, позичку, зняти з обліку, замінювати агрегати, проходити технічний огляд, сплачувати податки та проводити платежі) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію автомобілем марки «Ford Transit Connect», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 . Довіреність видана строком на 10 років та дійсна до 11 серпня 2026 року (а.с. 15).

Судом також встановлено, що з 13.09.2007 року по час звернення до суду із позовом ТЗ «Ford Transit Connect», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с. 9).

13 серпня 2018 року транспортний засіб марки «Ford Transit Connect», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 тимчасово затримано на автодорозі Київ-Чоп в рамках виконавчого провадження №31352245 (а.с. 10).

Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 19 березня 2012 року державним виконавцем у виконавчому провадженні №31352245 під час виконання постанови Апеляційного суду Хмельницької області №33-259/2011 від 08.03.2011 року про конфіскацію автомобілів «PEUGEOT» 2003 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , «Volkswagen Transporter» 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , «Citroen Jumpy» 2006 року випуску, кузов № НОМЕР_6 накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 Стягувачем за вказаним виконавчим провадженням є Держава (а.с.11).

20 вересня 2018 року при примусовому виконанні зазначеного вище судового рішення державним виконавцем Корецького районного відділу ДВС Позняком В.О. на виконання доручення головного державного виконавця Нетішинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області Семенюка К.А. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на транспортний засіб марки «Ford Transit Connect» 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_2 та заборонено здійснювати його відчуження і відповідальним зберігачем призначено ОСОБА_1 (а.с. 12).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем письмовий договір купівлі-продажу транспортного засобу від 13.09.2007 року та акт приймання-передачі автомобіля від 13.09.2007 року не є підтвердженням переходу права власності на спірний автомобіль від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , оскільки спірний автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС України та є зареєстрованим за ОСОБА_2 , позивач у встановленому законом порядку не здійснив державну реєстрацію автомобіля на своє ім`я, не отримав на нього правовстановлюючі документи, у зв`язку з чим не відбулось переходу права власності на спірний автомобіль від ОСОБА_2 до позивача.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Крім того, загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України. До принципово важливих складових цієї процедури належать зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Разом з тим, правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня1998 року №1388, що визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Вказаним Порядком встановлено процедуру продажу транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, яка передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що сторонами не вживались дії на виконання вимог вказаного підзаконного акту, які спрямовані на оформлення договору купівлі-продажу спірного автомобіля; вказаний транспортний засіб не був знятий з обліку в органі МВС України та залишається зареєстрованим за ОСОБА_2 , при цьому заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався.

Разом з тим встановлено, що при наявному письмовому договорі купівлі - продажу транспортного засобу від 13.09.2007 року ОСОБА_2 , вважаючи себе власником спірного автомобіля, 13.09.2007 року, 07.08.2012 року та 11.08.2016 року видав на ім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 довіреності на право розпорядження та користування належним саме ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобілем марки «Ford Transit Connect», 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 .

Довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч. 3 ст. 244 ЦК України).

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального права, довіреність підтверджує про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на положення ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановивши, що договір купівлі-продажу спірного транспортного засобу між його власником ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладався не у встановленому законом порядку, спірний автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та залишається зареєстрованим за ОСОБА_2, наявність укладених 13.09.2007 року, 07.08.2012 року та 11.08.2016 року ОСОБА_2 , як власником спірного автомобіля довіреностей на право розпорядження та користування автомобілем марки «Ford Transit Connect», державний номерний знак НОМЕР_1 в тому числі і на ім`я позивача, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права є не обґрунтовані.

Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не надано належної правової оцінки договору купівлі-продажу та акту про передання права власності на нерухоме майно від 13.09.2007 року, що, на думку апелянта, підтверджують правомірність набуття ним права власності на спірний транспортний засіб, колегія суддів вважає їх безпідставними, адже судом відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України дано оцінку зазначеним доказам і ці доводи апеляції зводяться до незгоди апелянта із висновком суду.

Разом з тим, як вбачається із апеляційної скарги, апелянтом визнається, що продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер передбачає відповідне оформлення договору купівлі - продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорту). Встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було лише укладено в письмовій формі договір купівлі - продажу спірного транспортного засобу, інших вище перелічених дій сторонами з 13.09.2007 року по час звернення до суду із позовом 27.09.2018 року вчинено не було.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 через відсутність коштів на здійснення перереєстрації автомобіля, а в подальшому через накладення арешту на спірний автомобіль не мав об`єктивної можливості зняти його з реєстрації та перереєструвати на своє ім`я колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки у позивача з 13.09.2007 року по дату накладення арешту 19.03.2012 року було достатньо часу вирішити свої майнові питання та вчинити дії щодо зняття спірного автомобіля з обліку і отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Крім того, апелянт помилково посилається на необхідність застосування до спірних правовідносин норм ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та положення статей 319, 321, 334, 391 ЦК України, оскільки договір купівлі-продажу транспортного засобу від 13.09.2007 року достатньо та беззаперечно не підтверджує перехід права власності від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , спірний автомобіль не знятий з обліку в уповноваженому органі МВС та залишається зареєстрованим за ОСОБА_2 і позивачем в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України належних, достовірних та достатніх доказів того, що він є власником спірного автомобіля суду надано не було.

Таким чином, висновки суду першої інстанції, перевірені в межах апеляційного перегляду, відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, доказам у справі надана належна правова оцінка, тому колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року , «Трохимчук проти України» № 4241/03 від 28 жовтня 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 травня 2019 року.

Судді (підпис) А.П. Корніюк

(підпис) І.В. П`єнта

(підпис) О.І. Талалай

Згідно з оригіналом

Суддя апеляційного суду А.П. Корніюк