ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 758/1547/15-ц

провадження № 61-388св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - судді Стрільчука В. А.,

суддів: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Голуб Віталій Євгенович,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», поданою його представником Петренко Галиною Вікторівною, на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року, ухвалене у складі судді Неганової Н. В., та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, постановлену колегією у складі суддів: Чобіток А. О., Немировської О. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог первісного позову і позову третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом, остаточно уточненим у березні 2015 року, до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що 24 червня 2014 року уклав з ПАТ «Дельта Банк» договір № 007-28519-240614 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий» (для Своїх) у євро, на виконання якого вніс на вкладний рахунок 2 000 євро. Строк дії цього договору встановлений сторонами до 21 грудня 2014 року.

Також 23 вересня 2014 року він уклав з банком договір № 005-28570-230914 банківського вкладу (депозиту) «Зростаючий» у доларах США, на виконання якого вніс на вкладний рахунок 8 000 доларів США.

Строк дії цього договору встановлений сторонами до 7 жовтня 2014 року.

ОСОБА_2 зазначає, що після закінчення строку дії договорів вкладу звернувся до банка із вимогою про повернення вкладів і сплату процентів, проте банк відмовився повернути грошові кошти без пояснення причин.

17 лютого 2015 року він подарував грошові кошти у сумі 3 700 доларів США, що розміщені на вкладному рахунку, ОСОБА_1

Оскільки банк ухиляється від повернення вкладу і нарахованих на нього процентів, ОСОБА_2 просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі 2 082,23 євро і 4 782,37 доларів США, що за офіційно встановленим НБУ курсом гривні до євро та долара США станом на 3 березня 2015 року еквівалентно 191 304,87 грн.

У квітні 2015 року самостійні вимоги щодо предмета спору заявив ОСОБА_1 , звернувшись із позовом, остаточно уточненим у липні 2017 року, до ПАТ «Дельта Банк», уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до договору дарування валютних цінностей від 17 лютого 2015 року є власником грошових коштів у сумі 3 700 доларів США, розміщених на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у ПАТ «Дельта Банк» на ім`я ОСОБА_2

На його ім`я у цьому банку відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 , тому заявою від 18 лютого 2015 року просив банк перерахувати подаровані йому кошти на цей рахунок. Аналогічну заяву щодо перерахування коштів у зв`язку з укладенням договору дарування направив до банку і дарувальник ОСОБА_2 , однак інформації про перерахування грошових коштів на рахунок позивача ОСОБА_1 так і не отримано.

За таких обставин, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» перерахувати з поточного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 грошові кошти у сумі 3 700 доларів США, що еквівалентно 99 375,02 грн, але не більше суми, що знаходиться на рахунку, у відповідності до договору дарування валютних цінностей (грошових коштів) від 17 лютого 2015 року; зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з одночасним включенням його до вказаного переліку; зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» відшкодувати йому кошти за договором банківського вкладу в сумі 3 700 доларів США, що на час введення тимчасової адміністрації еквівалентно 99 375,02 грн, але не більше суми, що знаходиться на рахунку НОМЕР_1, відповідно до Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 9 серпня 2012 року за № 14.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, постановленою у складі судді Шаховніної М. О., позов ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості залишено без розгляду.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. перерахувати з поточного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , відкритого ПАТ «Дельта Банк» на виконання договору № 006-28570-230914 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, грошові кошти у сумі 3 700 доларів США, що еквівалентно 99 375,02 гривень, але не більше суми, що знаходиться на цьому рахунку, на поточний рахунок № НОМЕР_2 , відкритий ПАТ «Дельта Банк» 17 січня 2015 року на ім`я ОСОБА_1 на виконання договору

№ 007-28004-170215 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. відшкодувати ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу в сумі 3 700 доларів США, що еквівалентно на час введення тимчасової адміністрації 99 375,02 гривень, але не більше суми, що знаходиться на рахунку НОМЕР_1, відповідно до Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 14 від 9 серпня 2012 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що банк, отримавши заяви від дарувальника та обдарованого, а також договір дарування, зобов`язаний був виконати перерахування коштів з рахунку дарувальника на рахунок обдарованого у визначений Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» строк, однак цього не зробив. Суд першої інстанції дійшов висновку, що за договором дарування валютних цінностей (грошових коштів) від 17 лютого 2015 року власником грошових коштів у сумі 3 700 доларів США став позивач. Право власності набуте на законних підставах та ніким не оспорюється, тому відповідач всупереч норм чинного законодавства України своєчасно не перерахував з поточного рахунку ОСОБА_2 на поточний рахунок позивача грошові кошти у визначеному договором дарування розмірі та не повернув позивачу.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» відхилено, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та відсутність підстав до його скасування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У січні 2018 року представник ПАТ «Дельта Банк» Петренко Г. В. звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року і ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення судів першої і апеляційної інстанцій ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Заявник вказувала, що задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно в межах процедури ліквідації банку та у порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». На виконання вимог частини п`ятої статті 26 вказаного Закону ПАТ «Дельта Банк» перерахував ОСОБА_2 гарантоване відшкодування за вкладом у розмірі 200 000 грн.

Зазначила, що позивачем кредиторські вимоги не заявлялись і не були включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, тому в силу пункту 8 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Позиція інших учасників справи

У березні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзиви на касаційну скаргу, у яких посилались на безпідставність її доводів. Просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року без змін.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі і ухвалою цього ж суду від 25 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 23 вересня 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір № 005-28570-230914 банківського вкладу (депозиту), відповідно до якого ОСОБА_2 вніс на рахунок у банку 8 000 доларів США з умовою виплати 8 процентів річних на строк до 7 жовтня 2014 року. Цього ж дня між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 укладено договір № 006-28570-230914 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відкриває ОСОБА_2 поточний рахунок № НОМЕР_1 у доларах США та надає в його користування електронний платіжний засіб.

Суди також встановили, що додатковою угодою № 1 до договору

№ 005-28570-230914 банківського вкладу (депозиту) від 23 вересня 2014 року передбачено викладення його пунктів 1.9 та 1.10 в новій редакції, а саме, що проценти та вклад по закінченню строку розміщення вкладу зараховуються на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ «Дельта Банк». Після закінчення строку дії депозитного договору на рахунок № НОМЕР_1 було зараховано 8 025,43 доларів США.

Крім того, судами встановлено, що 17 лютого 2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір дарування валютних цінностей (грошових коштів), відповідно до якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 частину коштів в сумі 3 700 доларів США, які знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому 23 вересня 2014 року згідно з договором

№ 006-28570-230914 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів у ПАТ «Дельта Банк». Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочергою Г. Г., зареєстрований у реєстрі за № 138. Цього ж дня між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір

№ 007-28004-170215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відкрив позивачу поточний рахунок № НОМЕР_2 у доларах США.

Суди також встановили, що 18 лютого 2015 року позивач подав до ПАТ «Дельта Банк» заяву, в якій просив перерахувати з поточного рахунку ОСОБА_2 № НОМЕР_1 , відкритого згідно з договором № 006-28570-230914 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, валютні кошти в сумі 3 700 доларів США на рахунок № НОМЕР_2 , який відкритий позивачу 17 лютого 2015 року згідно з договором № 007-28004-170215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів у ПАТ «Дельта Банк». До заяви позивач додав копію договору дарування валютних цінностей (грошових коштів) від 17 лютого 2015 року.

Крім того, 18 лютого 2015 року на адресу ПАТ «Дельта Банк» ОСОБА_2 поштою направлено заяву про перерахування з його поточного рахунку № НОМЕР_1 валютних коштів у сумі 3 700 доларів США на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 17 лютого 2015 року ОСОБА_1 До заяви також додано нотаріально посвідчену копію договору дарування валютних цінностей (грошових коштів) від 17 лютого 2015 року.

Суди встановили, що грошові кошти в сумі 3 700 доларів США на рахунок позивача не перераховані.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Статтею 17 КАС України в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, які виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв`язку з публічним формуванням суб`єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 757/2216/15-ц (провадження № 14-107цс18), після початку процедури ліквідації банку та введення тимчасової адміністрації стягнення коштів за зобов`язаннями цього банку можливе лише у спосіб, передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому банк, який перебуває на стадії ліквідації, діє через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб або уповноважену особу Фонду та не може поза процедурою, визначеною Законом, відповідати за зобов`язаннями за договорами банківського вкладу.

Цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та НБУ (стаття 1 зазначеного Закону).

Відповідно до частини першої статті 26 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на дату прийняття такого рішення незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом шести днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

Гарантії Фонду є гарантіями держави, передбаченими Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися державні кошти. Тому рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження щодо виведення з ринку неплатоспроможних банків.

Предметом цього позову є зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» перерахувати кошти з поточного рахунку, включити ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок фонду та відшкодувати ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу у розмірі 3 700 доларів США, що на час введення тимчасової адміністрації еквівалентно 99 372,02 грн.

Таким чином, метою подання цього позову є визнання позивача вкладником для подальшого включення його у перелік вкладників та отримання гарантованої суми, що підлягає поверненню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Спір виник саме з підстав невключення позивача у перелік вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 367/2089/15-ц (провадження № 14-253цс18) зроблено висновок, що спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 4 липня 2018 року у справі № 826/1476/15.

Наведені правові висновки є обов`язковими для суду під час розгляду справи, підлягають до застосування незалежно від часу звернення позивача до суду з таким позовом та ухвалення судових рішень у цій справі.

Суди першої і апеляційної інстанцій на зазначене уваги не звернули та вирішили справу у порядку цивільного судочинства, не врахувавши вимог статті 15 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині.

Частинами першою, другою статті 414 ЦПК України визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України встановлює, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суди попередніх інстанцій не встановили правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, у зв`язку з чим порушили норми цивільного процесуального законодавства щодо визначення предметної підсудності справи та розглянули у порядку цивільного судочинства справу, яка підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 255, 409, 414, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», подану його представником Петренко Галиною Вікторівною , задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 13 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» і уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2, про зобов`язання вчинити дії закрити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді: С. О. Карпенко В. О. Кузнєцов А. С. Олійник С. О. Погрібний