Справа № 475/1421/18 Головуючий у 1-ї інстанції Вадовська А.В.
Провадження № 22ц/812/829/19 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

8 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

за участю: представника стягувача - ОСОБА_9,

боржника - ОСОБА_1 та його представника - ОСОБА_10.,

представника ДВС - Романчука С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2019 року, постановлену під головуванням судді Вадовської А.В. в залі суду в смт. Доманівка Миколаївської області о 08 годині 38 хвилин зі складанням її повного тексту, по справі

за скаргою

ОСОБА_1

на бездіяльність та неправомірні дії

головного державного виконавця Кандзюби Наталі Миколаївни

та державного виконавця Занєвської Альони Андріївни

Заводського відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв

Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області

(далі - державних виконавців Заводського ВДВС )

щодо виконання судових рішень, протиправного нарахування заборгованості по аліментним платежам та скасування постанови і розрахунків, -

В С Т А Н О В И Л А:

27 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на незаконні дії та бездіяльність державних виконавців Заводського ВДВС Занєвської А.А. та Кандзюби Н.М. щодо невжиття заходів для повного та своєчасного виконання рішення суду, що в подальшому призвело до протиправного нарахування заборгованості за аліментами, скасування затвердженого станом на 1 квітня 2018 року державними виконавцями розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом №2-619, визнання незаконними та протиправними дій щодо відкликання з ВП НАЕК «Енергоатом» «Южноукраїнська АЕС» листа від 31 жовтня 2018 року про припинення стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості. Просив також визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Занєвської А.А. від 22 травня 2018 року про звернення стягнення заборгованості по аліментам в сумі 65 936 грн. 61 коп. на його заробітну плату як боржника.

22 січня 2019 року ОСОБА_1 подану скаргу доповнив вимогою про визнання неправомірними дій головного державного виконавця щодо складання розрахунку заборгованості від 28 жовтня 2018 року станом на 30 вересня 2018 року.

Обґрунтовуючи скаргу та її доповнення, боржник ОСОБА_1 зазначав, що в процесі виконання судових рішень про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та колишньої дружини ОСОБА_4 , яка проживає та опікується дитиною з інвалідністю, державними виконавцями не було враховано, що починаючи з 2013 року виконання рішення здійснювалося боржником добровільно за домовленістю зі стягувачем шляхом передачі банківської картки, на яку перераховувалась його пенсія, що мала більший розмір, ніж розмір щомісячної частки відрахувань з доходів боржника (12%), та становила за період з 1 травня 2013 року по 1 січня 2014 року загальний розмір у 9420грн., а за період з 8 лютого 2014 року по 6 лютого 2018 року суму у розмірі 64 900,00 грн..

Тому, за його зверненням, державним виконавцем Занєвською А.А. було здійснено перерахунок розрахунку боргу, який нею було розраховано станом на квітень 2018 року на суму 65 936 грн. 61 коп. із висновком, що ним здійснена переплата на суму 25 945 грн., і за такого відкликано лист про виконання рішення з його місця роботи.

Однак згодом він дізнався, що 31 жовтня 2018 року іншим головним державним виконавцем - Кандзюбою Н.М. відкликано листа державного виконавця Занєвської А.А. та повторно направлено на місце роботи боржника ОСОБА_1 лист з вимого подальшого утримання з боржника 50% заборгованості за аліментами на утримання ОСОБА_4 протягом всього часу її проживання з дитиною інвалідом, та подальше стягнення у розмірі 12% від заробітної плати.

За такого, посилаючись на ухилення від належного здійснення виконавчих дій, відсутність контролю з боку державних виконавців, боржник зазначав про неправомірність нарахування йому заборгованості за період з травня 2013 року по вересень 2018 року, яка була не тільки сплачена у добровільному порядку шляхом передачі банківської картки з повним нарахуванням на її рахунок пенсії боржника, а ще і без обґрунтування підстав для продовження виконання такого судового рішення.

Поза увагою державних виконавців залишився той факт, що відповідно до вимог Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитиною з інвалідністю вважається особа до 18 років (повноліття), а молодший син боржника ОСОБА_5 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та втратив статус дитини з інвалідністю, що, на думку боржника, є підставою для припинення з цього часу стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , нарахування неіснуючої заборгованості та закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 28 листопада 2018 року виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів зупинене до розгляду скарги боржника на дії державних виконавців.

У відзиві на скаргу ОСОБА_1 , поданому начальником Заводського ВДВС, останній зазначав про безпідставність скарги та її необґрунтованість виходячи з того, що державними виконавцями не порушувались вимоги Закону України «Про виконавче провадження», розрахунок про відсутність заборгованості та переплату аліментів не ґрунтувався на документах, що підтверджують фактичну сплату аліментів, а сама стягувач не підтвердила наявність домовленості про добровільну сплату аліментів в обсязі повної пенсії боржника замість відрахувань частки від сукупного розміру його пенсії та заробітної платні, а також наявність її згоди на такий розрахунок за аліментами. Щодо підстав для закінчення виконавчого провадження при досягненні молодшою дитиною повноліття, то вони по факту відсутні, так як у виконавчому документі строк виконання не визначено, а боржник не звертався до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, на думку представника ВДВС у суду першої інстанції відсутні підстави для прийняття поданого боржником уточнення до скарги, які підлягають залишенню без розгляду.

Ухвалою Доманівського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2018 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено та скасовано ухвалу того ж суду від 28 листопада 2018 року в частині зупинення стягнення на підставі виконавчого листа того ж суду, виданого 12 листопада 2004 року по справі №2-619 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_4 ..

Суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що ОСОБА_1 не звертався до суду з заявою про визначення розміру заборгованості в позовному провадженні або в порядку, визначеному розділом VII ЦПК України, та вважав обраний спосіб захисту порушених прав не вірним.

При цьому уточнення до скарги судом першої інстанції по суті не розглянуті та не залишені без розгляду за окремим процесуальним документом з мотивів того, що за скаргами на дії чи бездіяльність державних виконавців особи, які їх подають, обмежені нормами процесуального закону щодо оскарження конкретної дії, бездіяльності без можливості уточнення предмету скарги.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати і постановити нову про задоволення його скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та неповноту дослідження обставин, що мають значення для розгляду скарги.

Апелянт обґрунтовує свої доводи тим, що вимог про обчислення розміру заборгованості в даній скарзі ним не заявлялось, а здійснення перерахунку заборгованості та контролю або перевірки майнового стану боржника є обов`язком державного виконавця.

Зазначав, що помилкове нарахування заборгованості по сплаті аліментів відбулося тому, що державними виконавцями в ході виконання судових рішень належним чином та своєчасно не перевірялись отримання боржником таких доходів як заробітна плата, пенсія та інші, а також строки здійснення виконавчого провадження.

Наголошував на тому, що передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого відбулася з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження».

Крім цього заява про уточнення вимог скарги подана ним у відповідності до процесуальних норм, які не мають обмежень щодо їх розгляду (глава VII ЦПК України), і тому суд повинен був розглянути скаргу по суті, а не констатувати наявність спору з розгляду сум заборгованості та відсутності підстав для уточнення вимог скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не доведено належне виконання ним свого обов`язку як боржника, у зв`язку з наявністю у нього заборгованості за виконавчим провадженням, внаслідок чого відсутні підстави і для скасування постанови державного виконавця від 22 травня 2018 року. Щодо спору з нарахування заборгованості, то він підлягає вирішенню у порядку позовного провадження. Підстави для розгляду поданого до скарги уточнення щодо неправомірності дій головного державного виконавця з нарахування ним 28 жовтня 2018 року заборгованості, - відсутні, так як процесуальним законодавством не передбачено можливість уточнення вимог скарги. За такого судом не надана оцінка діям виконавця щодо здійснення ним виконавчих дій, після досягнення молодшим сином боржника повноліття.

Однак з такими мотивами суду першої інстанції погодитись неможна виходячи з наступного.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За правилами статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості по аліментах визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не провадилось, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник в цей період не працював, заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості. Державний виконавець у разі надходження виконавчого документа повинен підрахувати розмір заборгованості по аліментах і повідомити про нього стягувачу і боржнику.

Згідно зі статтею 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до роз`яснень, даних в пунктах 13, 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3 - 5 частини сьомої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Суди розглядають справи за такими скаргами в передбаченому розділом VII ЦПК України порядку незалежно від наявності у сторін спору про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні. Такий спір не може бути підставою для залишення скарг без розгляду або іншим чином впливати на їх розгляд.

Судом встановлено, що з 24 січня 2011 року на примусовому виконанні у Заводському ВДВС знаходиться виконавчий лист, виданий 12 листопада 2004 року на виконання ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2004 року про затвердження мирової угоди між стягувачем ОСОБА_4 і боржником ОСОБА_1 про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на її утримання в розмірі 12% протягом усього строку проживання разом з дитиною з інвалідністю (а.с.20-21).

За направленим до Заводського ВДВС виконавчим документом 24 січня 2011 року відкрито виконавче провадження, а 8 квітня 2011 року за постановою державного виконавця звернуто стягнення на доходи боржника у вигляді пенсії в розмірі 50% до повного погашення заборгованості з витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 50грн., а потім в розмірі 12 % на користь стягувача (а.с.75).

З цього часу стягувач ОСОБА_4 на підставі постанови судді Доманівського районного суду Миколаївської області від 8 жовтня 2002 року (а.с.19) отримувала щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_6 до досягнення ним повноліття ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на своє утримання на час проживання з дитиною з інвалідністю у розмірі 181 грн. 06 коп. до березня 2018 року включно (а.с.78-95).

2 квітня 2018 року державним виконавцем додатково встановлено, що боржник ОСОБА_1 , окрім пенсії, має доходи у вигляді заробітної плати, отримуваної ним у відокремленому підрозділі «Южноукраїнська атомна електрична станція» ДП НАЕК «Енергоатом»(а.с.96-97), у якому він працює, починаючи з травня 2013 року (а.с.98-101).

На підставі наданих роботодавцем боржника довідок державним виконавцем Занєвською А.А. 21 травня 2018 року здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням отриманої заробітної плати за період з травня 2013 року по квітень 2018 року на загальну суму 65 936 грн. 61 коп., про що повідомлено сторони виконавчого провадження. (а.с.104-105).

У подальшому, за постановою державного виконавця Занєвської А.А., винесеної нею 22 травня 2018 року звернуто стягнення аліментів на утримання дітей та ОСОБА_4 на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримуються ним в ВП «Южноукраїнська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» в розмірі 50% всіх видів заробітку до погашення заборгованості, а потім в розмірі 12 % від заробітної плати протягом всього часу проживання стягувача з дитиною інвалідом (а.с.107).

Відтак, стягувачем ОСОБА_4 отримано аліменти у розмірі 12% та заборгованість за ними у квітні 2018 року у розмірі 934 грн. 30 коп., у травні 2018 року в сумі 369 грн. 37 коп., у червні 2018 року - 3675 грн. 79 коп. і у липні 2018 року - 6 655 грн. 64 коп. (а.с.114).

6 вересня 2018 року боржник ОСОБА_1 звернувся до Заводського ВДВС з заявою про перерахунок боргу, оскільки з травня 2013 року за домовленістю із стягувачем ним сплачуються аліменти у добровільному порядку в розмірі його щомісячної пенсії шляхом передачі його пенсійної картки стягувачу. При цьому він додатково повідомив свою нову адресу проживання та той факт, що його молодший син досяг повноліття, а у нього на утриманні перебуває малолітня дитина (а.с.116-129).

На підставі звернення та наданих боржником ОСОБА_1 документів державним виконавцем Занєвською А.А. було проведено розрахунок заборгованості та встановлено, що станом на 31 серпня 2018 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня, та наявна переплата за аліментами в розмірі 25 945 грн. 34 коп. (а.с.131).

Як наслідок, державний виконавець Занєвська А.А. повідомила про відсутність заборгованості ВП «Южноукраїнська АЕС» та просила врахувати суму переплати при здійсненні відрахувань з заробітної плати ОСОБА_1 та проводити утримання в розмірі 12% від заробітної плати боржника (а.с.132).

У відповідь на заяву ОСОБА_1 про погашення аліментів в добровільному порядку стягувач ОСОБА_4 повідомила, що такої домовленості не існувало та вона не отримувала аліментів шляхом передачі їй в користування пенсійної картки або шляхом поштових переказів. Така картка була передана боржником їх старшому повнолітньому сину ОСОБА_7 , якій її особисто використовував, так як навчався у іншому місті, і тому підстав для звільнення боржника від сплати заборгованості за аліментами за рахунок заробітної плати стягувач не вбачала (а.с.146).

Після звернення стягувача до виконавчої служби, а саме 28 жовтня 2018 року головним державним виконавцем Кандзюбою Н.М. складено новий розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті ним аліментів станом на 30 вересня 2018 року на суму 58 082грн. 46 коп., який направлено сторонам виконавчого провадження, та до ВП «Южноукраїнська АЕС» із супроводним листом, в якому виконавець повідомила про відкликання листа, складеного державним виконавцем Занєвською А.А. №36538/14.23-36/20 від 18 вересня 2018 року про здійснення утримань з заробітної плати боржника в розмірі 12% з урахуванням переплати, та роз`яснила про необхідність роботодавця забезпечити виконання постанови про звернення стягнення на доходи боржника від 22 травня 2018 року шляхом відрахування з доходів ОСОБА_1 сум в розмірі 50% всіх видів заробітку до погашення заборгованості, а потім в розмірі 12 % від заробітної плати протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю. Виконавче провадження залишилося на виконанні у Заводському ВДВС без передачі його на виконання за місцем проживання боржника (а.с.146-149).

Тому, звертаючись зі скаргою до суду боржник ОСОБА_1 посилався на вищенаведені обставини, як тривалу бездіяльність державних виконавців, у зв`язку з не з`ясуванням ними усіх видів його доходів, добровільності погашення ним аліментів шляхом надання банківської картки за пенсійним рахунком, та залишенням виконавцями поза увагою факту досягнення дитиною з інвалідністю повноліття, а за такого наявністю підстав для закінчення виконавчого провадження щодо стягнення аліментів на утримання колишньої дружини.

Вимог про обчислення судом розміру заборгованості за аліментами ОСОБА_1 не заявляв.

Отже, пред`явлені боржником вимоги можуть бути розглянуті судом в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (Глава VII ЦПК України) з урахуванням поданого ним уточнення до скарги за викладеними обставинами, та у відповідності до попередньо заявлених ним вимог про бездіяльність та неправомірність дій державних виконавців, а також порядку нарахування ними заборгованості.

Відтак, відмовляючи в задоволені скарги, суд повинен був не обмежитись констатацією наявності у сторін виконавчого провадження спору про право, та можливістю залишення без розгляду уточнень до скарги без винесення окремого процесуального документу, а розглянути вимоги по суті, тобто перевірити обґрунтованість скарги, як того вимагає стаття 451 ЦПК України.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частини 4 статті 71 вищевказаного Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Статтями 13, 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими-нормативно-правовими актами. Також має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення.

Аналогічні повноваження державного виконавця щодо звернення до суду за роз`ясненням виконання судового рішення визначені і статтею 221 ЦПК України (у редакції на час передачі виконання) та статтею 271 ЦПК України (на час розгляду справи).

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Посилаючись саме на такі норми Закону України «Про виконавче провадження», боржник вказував на бездіяльність державних виконавців при з`ясуванні обсягу його доходів та порядку виконання судового рішення, а також підстави для його закінчення у зв`язку з досягненням дитиною з інвалідністю повноліття.

З такими доводами колегія суддів вважає за необхідне погодитися, з огляду на таке.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

За частиною 1 статті 88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

У відповідності до Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні»: дитина з інвалідністю - це особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

За частиною 1 статті 6 СК України правовий статус дитина має особа до досягнення нею повноліття.

Тому право на утримання одного із подружжя триває протягом усього часу проживання з дитиною з інвалідністю (особою до 18 років) та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким проживає дитина, до досягнення нею повноліття.

Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що державні виконавці, здійснюючі примусове виконання за виданим судом виконавчим листом щодо стягнення аліментів на користь ОСОБА_4 , як на одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, усунулися від з`ясування питання щодо строків виконання судового рішення, не звернулися із відповідним поданням щодо його роз`яснення, не врахували той факт, що син ОСОБА_8 досяг повноліття ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а навпаки продовжували стягнення аліментів шляхом винесення постанов щодо звернення стягнення на пенсію та заробітну плату боржника, здійснили нарахування заборгованості без врахування вищенаведених істотних обставин, і як наслідок не дотрималися процедури та порядку примусового виконання судових рішень, що визначені законом, та порушили права та інтереси як боржника, так і стягувача.

Отже, державними виконавцями не виконані усі необхідні дії для примусового виконання судового рішення у відповідності до положень статей 13, 18 Закону України «Про виконавче провадження» та розділу 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 2 квітня 2012 року за №512/5 з наступними змінами та доповненнями, і тому 22 травня 2018 року, без наявності для того підстав, винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату боржника в межах розрахунку, здійсненого 21 травня 2018 року на суму 65 936 грн. 61 коп., і в межах розрахунку, здійсненого 28 жовтня 2018 року на суму 58 082грн. 46 коп., без врахування підстав для закінчення виконавчого провадження та з`ясування розміру заборгованості за період, починаючи з моменту працевлаштування боржника та дати досягнення повноліття дитини з інвалідністю.

Крім цього, за твердженням боржника ОСОБА_1 , передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до головного державного виконавця була здійснена з порушенням процедури, як і безпідставне залишення виконавчого провадження на виконанні у Заводському ВДВС, з огляду на те, що боржник проживає та працює у іншому місті.

Дійсно, у відповідності до пункту 5 розділу 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі: хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці; звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця; включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) державного виконавця відповідно до Закону; утворення виконавчої групи між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.

Виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі: якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Разом з тим, такі постанови головного державного виконавця про прийняття виконавчого провадження до виконання та у подальшому про його повернення та прийняття до виконання державним виконавцем Занєвською А.А. у матеріалах виконавчого провадження відсутні, з огляду на те, що державні виконавці, вочевидь, вважали достатнім для передачі виконавчого провадження від одного до іншого наявність письмового розпорядження начальника Заводського ВДВС від 3 січня 2018 року про затвердження схеми заміни державних виконавців, яке було надано тільки до суду апеляційної інстанції.

Також державними виконавцями не надано обґрунтування знаходження виконавчого провадження на виконанні у Заводському ВДВС з огляду на те, що боржник і стягувач на території Заводського району міста Миколаєва не проживають, а працює боржник, там де і мешкає - у місті Южноукраїнську.

Тому, встановивши такі обставини, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення скарги ОСОБА_1 частково із визнанням такої бездіяльності, дій та постанови неправомірними, скасування постанови та зобов`язанням державного виконавця Занєвську А.А., в провадженні якої знаходиться виконання судового рішення, усунути зазначені порушення, в тому числі вирахувавши арифметичним шляхом наявність чи відсутність заборгованості по аліментам за рахунок заробітної плати за період з травня 2013 року по січень 2015 року, і як наслідок наявність чи відсутність підстав для закінчення виконавчого провадження.

Отже, ухвала суду, яка постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки, що зроблені судом не відповідають обставинам справи підлягає скасуванню згідно до положень, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, пунктом 3, 4 частини 1, частини 2 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення.

Враховуючи часткове задоволення скарги, з Заводського ВДВС у місті Миколаєві Головного територіального управління юстиції у Миколаївської області на користь боржника ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати, сплачені ним за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій у відповідності до положень статей 141, 452 ЦПК України у загальній сумі 700 грн.00коп., та витрати на професійну правничу допомогу у відповідності до статей 137, 452 ЦПК України, що підтверджено наданими квитанціями, характером та складністю справи, кількістю участі у її розгляді та складенням наданих документів на суму 4000 грн. 00 коп..

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384, 451 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Доманівського районного суду Миколаївської області від 14 березня 2019 року - скасувати, та постановити нову про часткове задоволення скарги.

Визнати бездіяльність державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Занєвської А.А. щодо вирішення порядку виконання та закінчення примусового виконання за виконавчим листом №2-619, виданим на підставі ухвали Доманівського районного суду Миколаївської області від 21 жовтня 2004 року- неправомірною.

Визнати дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Занєвської А.А. і головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Кандзюби Н.М. щодо складення 21 травня та 28 жовтня 2018 року розрахунків заборгованості ОСОБА_1 за аліментами, стягнутими з нього на підставі виконавчого листа №2-619 від 12 листопада 2004 року - неправомірними.

Постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Занєвської А.А. від 22 травня 2018 року про звернення стягнення на заробітну плату на підставі виконавчого документу, виданого 12 листопада 2004 року за №2-619 визнати неправомірною та скасувати.

Зобов`язати державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Занєвську А.А. усунути допущені порушення.

Стягнути з Заводського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 700 грн. 00 коп. і витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова