Справа № 149/1890/18
Провадження № 22-ц/801/681/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гончарук-Аліфанова О. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 рокуСправа № 149/1890/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Стадника І.М.

Секретар: Кирилюк Л.М.

За участю: відповідача ОСОБА_1 і його представника - адвоката Поворознюка Б.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про зміну черговості одержання права на спадкування, визнання спадкоємцем першої черги і визнання права на спадкове майно,

Рішення ухвалила суддя Гончарук-Аліфанова О.Ю.

Рішення ухвалено о 13.49 год. в м. Хмільнику Вінницької області.

Повний текст рішення складено 28 січня 2019 року,

Встановив:

19 липня 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що з початку 1988 року вона із ОСОБА_3 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті залишилося спадкове майно, на яке вона не може претендувати, оскільки шлюб між ними не був зареєстрований.

Відповідач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 від першого шлюбу. З 2012 року ОСОБА_3 , який був учасником ліквідації аварії на ЧАЕС, почав сильно хворіти; кожні шість місяців лікувався стаціонарно і амбулаторно, а в серпні 2017 року йому діагностовано рак верхньодольового бронху з метастазами в печінку та надключичні лімфовузли справа. Весь цей час вона була поряд із ОСОБА_3 , доглядала його, обслуговувала, витрачала сімейні кошти на його лікування. Відповідач не допомагав батькові у лікуванні, достовірно знаючи, що той хворів, приїжджав перед смертю батька на пів години, на похоронах ні з ким не спілкувався і не пропонував своєї допомоги.

13 лютого 2018 року вона звернулася до Державної нотаріальної контори із заявою про свій намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Державний нотаріус Хмільницької державної нотаріальної контори Глуздань С.В. 22 лютого 2018 року на цю заяву надала відповідь за № 162/02-14 про те, що у спадкодавця ОСОБА_3 є спадкоємець першої черги. Відповідно до положень Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, за наявності спадкоємців першої черги підстав для включення її до кола спадкоємців немає.

Оскільки саме вона протягом життя із спадкодавцем, особливо останніх п`яти років, опікувалася ним, так як він перебував в безпорадному стані і був позбавлений можливості до самообслуговування, просила змінити черговість одержання права на спадкування, визнавши її спадкоємцем першої черги разом із спадкоємцем першої черги його сином ОСОБА_1 і визнати за нею право власності на Ѕ частину спадкового майна, тобто на Ѕ частину земельної ділянки площею 2,1512 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району і належить померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 згідно Державного акта серії НОМЕР_1 , виданого на підставі рішення Хмільницької районної державної адміністрації № 172 від 12 травня 2003 року.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 січня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Зазначила, що рішення суду вважає незаконним і таким, що порушує її права, тому що суд належно не з`ясував предмет судового розгляду і допустив неповноту судового слідства.

Відповідач ОСОБА_1 надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу позивача відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа не надала відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 і його представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги, просять її відхилити і залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Позивач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. На час розгляду даної справи позивач не ставила питання про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем, а чинних рішень суду або визначених законом підстав, які б надавали позивачу право бути спадкоємцем за законом чи за заповітом позивач не надала.

Окрім цього судом першої інстанції встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 отримував пенсію за віком, розмір якої був більшим, ніж у позивача, а також отримував грошову компенсацію, що виключає його утримання позивачем; спадкодавець тяжко захворів у серпні 2017 року і помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а до того часу, незважаючи на ряд захворювань, почував себе нормально, спільно із позивачем доглядав худобу, утримував господарство, керував автомобілем.

При цьому суд першої інстанції взяв до уваги ту обставину, що два місяці тяжкої хвороби спадкодавця ОСОБА_3 не можуть вважатися тривалим часом, а тому підстав для зміни черговості одержання права на спадкування, передбачених частиною 2 статті 1259 ЦК України, позивачем не доведено і судом не встановлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду першої інстанції; підстав для скасування судового рішення не виявлено.

По справі судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області 17 жовтня 2017 року (а. с. 5).

Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яким зокрема є земельна ділянка площею 2,1512 га, що знаходиться на території Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 , виданого 13 вересня 2004 року на підставі розпорядження Хмільницької районної державної адміністрації від 12 травня 2003 року № 172 (а. с. 20). Вартість земельної ділянки станом на 2018 рік складає 84 081,58 грн. (а. с. 12).

Із виданої виконавчим комітетом Пустовійтівської сільської ради довідки № 18 від 30 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був прописаний та постійно проживав в селі Чернятинці Хмільницького району Вінницької області. До дня його смерті разом із ним проживала його співмешканка ОСОБА_2 , яка провела його поховання і взяла на себе всі витрати по його похованню (а. с. 6).

Ці обставини також підтверджуються витягами із погосподарських книг Пустовійтівської сільської ради: № 7 за 1985-1990 роки і № 8 за 2016-2018 роки (а. с. 17, 18) та довідкою Пустовійтівської сільської ради № 148 від 19 лютого 2018 року про те, що ОСОБА_2 до дня смерті ОСОБА_3 доглядала його, так як він тяжко хворів; вони жили однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, а після смерті ОСОБА_3 здійснила всі ритуальні обряди і похоронила його на сільському кладовищі (а. с. 19).

Згідно довідки № 246 від 3 грудня 2018 року, виданої виконавчим комітетом Пустовійтівської сільської ради, житловий будинок і земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності належить сину позивача ОСОБА_4 (а. с. 76).

Виконавчий комітет Пустовійтівської сільської ради видав ОСОБА_2 довідку № 245 від 3 грудня 2018 року про те, що вона разом із ОСОБА_3 у с. Чернятинці Хмільницького району мала підсобне господарство, в якому утримували корови: в 2011 році - 4 корови, в 2012 році - 3 корови, в 2013 році - 3 корови, в 2014 році - 3 корови, в 2015 році - 2 корови, в 2016 році - 2 корови (а. с. 77).

Згідно інформації, наданої Управлінням соціальної та молодіжної політики Хмільницької районної державної адміністрації 18 вересня 2018 року за № 01-20-3245, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував на обліку з 28 лютого 2005 року як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорія - 2, посвідчення серії НОМЕР_4 , видане 1 березня 1999 року, перереєстровано 10 вересня 1998 року, отримував компенсації відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи», а саме: щомісячну грошову компенсацію на продукти харчування, отримав компенсацію за жовтень 2017 року в сумі 202,80 грн.; допомогу по догляду за 80 р., інвалідом 1-ї групи ОСОБА_3 в 2015-2017 роках ніхто не оформляв та не отримував. А також по догляду за особою, що потребує постійного стороннього догляду в 2015-2017 роках на обліку ніхто не перебував та компенсацію не отримував. Не перебував на обліку як одержувач субсидії і як інвалід (а. с. 39).

Згідно довідки № 2487/08/1-23 від 18 жовтня 2018 року, виданої Хмільницьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області ОСОБА_3 знаходився на обліку в Управлінні ПФУ Хмільницьке об`єднане управління ПФУ та отримував щомісячно пенсію за віком: з листопада 2014 року по серпень 2015 року в сумі 1 224,74 грн., з вересня 2015 року по квітень 2016 року в сумі 1 349,74 грн., з травня 2016 року по листопад 2016 року в сумі 1 405,74 грн., з грудня 2016 року по квітень 2017 року в сумі 1 522,74 грн., з травня 2017 року по вересень 2017 року в сумі 1 587,74 грн., за жовтень 2017 року нараховано суму 4 862,92 грн. (а. с. 36-37).

Із відповіді Комунального некомерційного підприємства «Хмільницький центр первинної медико-санітарної допомоги» № 01-17/1109 від 19 жовтня 2018 року вбачається, що ОСОБА_3 перебував на диспансерному обліку у лікаря загальної практики сімейної медицини с. Уланів з діагнозом: ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба, хронічний бронхіт. Визнаний інвалідом Ш гр. Довідка про те, що хворий потребував постійного стороннього догляду і не здатний до самообслуговування не видавалась (а. с. 54).

Згідно довідки № 3558/08/1-23 від 3 грудня 2018 року, виданої Хмільницьким об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Вінницької області ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Хмільницьке об`єднане управління ПФУ та щомісячно отримує пенсію за віком: з травня 2017 року по вересень 2017 року в розмірі 1 351,44 грн.; з жовтня 2017 року по листопад 2018 року в розмірі 1 484,05 грн. (а. с. 75).

ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки площею 2,1512 га на території Пустовійтівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого 13 вересня 2004 року (а. с. 78).

Із копії спадкової справи, яка знаходиться в матеріалах цивільної справи (а. с. 90-110), вбачається, що 12 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Хмільницької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 . Заява зареєстрована за № 949 , спадкова справа заведена за № 313/2017 (а. с. 91).

Позивач ОСОБА_2 13 лютого 2018 року подала до Державної нотаріальної контори заяву, якою повідомила про свій намір прийняти спадщину після смерті співмешканця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і до дня смерті проживав із нею. Заява прийнята 20 лютого 2018 року і зареєстрована за № 114 (а. с. 93).

22 лютого 2018 року державний нотаріус Хмільницької державної нотаріальної контори листом повідомив Сороку Т.С. про те, що її заява про намір прийняти спадщину після смерті співмешканця ОСОБА_3 приєднана до спадкової справи. У зв`язку з тим, що у спадкодавця є спадкоємець першої черги, відсутні підстави для включення її до кола спадкоємців (а. с. 94).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 , за участю третьої особи Пустовійтівської сільської ради, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 1989 року по 10 жовтня 2017 року (а. с. 23).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 8 січня 2019 року задоволено апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в розгляді справи ОСОБА_1 ; рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 28 березня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду, з підстав наявності спору про право. Роз`яснено ОСОБА_2 право звернутися до суду з позовом на загальних підставах (а. с. 153-154).

Із довідки № 16 від 19 лютого 2018 року, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини с. Уланів, вбачається, що ОСОБА_3 починаючи з 2012 року хворів на гіпертонічну хворобу Ш ст., ІХС, стенокардія напруження ФК ІІ, Атеросклеротичний міокардіосклероз, пароксизмальна форма тріпотіння передсердь, СН ІІ А. ХОЗЛ ІІ ст. в ст. ремісії, емфізема легень, пневмосклероз, хронічний гастродуоденіт в ст. ремісії. Також перебував на диспансерному обліку як ліквідатор аварії на Чорнобильській АЕС. Кожних 6 місяців ОСОБА_3 лікувався стаціонарно та амбулаторно. Щоденно отримував профілактичне і підтримуюче лікування. В 2016 році переніс гострий інфаркт міокарда, після чого явища серцевої недостатності погіршились. В серпні 2017 року діагностовано центральний рак верхньодольового бронху справа, ендогенна інтоксикація. Останні 2 місяці життя наростаюча легенево-серцева недостатність та ендогенна інтоксикація (онкологічна) остаточно позбавили його здатності до самообслуговування та можливості догляду за собою. Останні місяці життя догляд та обслуговування повністю взяла на себе його дружина - ОСОБА_2 (а. с. 10).

Відповідно до ст. 1216, 1217, 1218, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Звертаючись до суду з вимогою про зміну черговості одержання права на спадкування, тобто про визнання її спадкоємцем першої черги разом із сином спадкодавця ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обгрунтовувала це тим, що вона являється спадкоємцем четвертої черги, так як проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 29 років; протягом всіх цих років вона опікувалася ним, матеріально забезпечувала його, доглядала та обслуговувала його, так як у зв`язку зі специфікою його важких хвороб він був позбавлений можливості до самообслуговування та можливості догляду за собою, був у безпорадному стані, особливо останніх п`ять років.

За правилами статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина 1). Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина 2).

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Отже, черговість одержання права на спадкування може бути змінена на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Наведені обставини повинні носити систематичність та тривалість їх здійснення за часом, крім того, спадкодавець має потребувати такої опіки, матеріального забезпечення, надання іншої допомоги, через, зокрема безпорадний стан, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30 травня 2008 року судам роз`яснено, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах. Позивач вказавши у своєму позові про те, що спадкодавець кожні шість місяців лікувався стаціонарно та амбулаторно, не надав жодних відповідних письмових доказів на підтвердження такого лікування, зокрема: коли воно проводилося, з якими діагнозами лікувався, які були виставлені йому лікарем, та чи потребував сторонньої допомоги у зв`язку із таким лікуванням спадкодавець тощо.

Доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 - спадкоємець першої черги, заперечує право позивача на спадщину.

Таким чином, застосування вимог частини 2 статті 1259 ЦК України можливе при доведенні позивачем: 1) факту опікування, матеріального забезпечення спадкодавця протягом тривалого часу; 2) перебування спадкодавця в безпорадному стані, тобто стані, зумовленому похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли особа не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер у віці 60 років, та згідно загальних правил є людиною пенсійного віку, проте, не є людиною похилого віку для чоловіків.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 була встановлена Ш група інвалідності (а. с. 54).

Критеріями встановлення III групи інвалідності є обмеження однієї чи декількох категорій життєдіяльності в помірно вираженому ступені, зокрема: обмеження самообслуговування I ст. (здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів); обмеження здатності самостійно пересуватися I ст. (здатність самостійно пересуватися з тривалішою витратою часу, пересування із зупинками і скорочення відстані).

З огляду на наведе, особу, якій присвоєно зазначену групу інвалідності, не можна вважати такою, що перебуває в безпорадному стані лише в силу функціонального порушення в організмі, зумовленого, в тому числі, захворюванням. Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах.

Надана позивачем довідка № 148 видана 19 лютого 2018 року Пустовійтівською сільською радою про те, що ОСОБА_2 до дня смерті ОСОБА_3 доглядала його, так як він тяжко хворів (а. с. 7) не може бути належним і допустимим доказом перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані і потребування стороннього догляду, оскільки безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, а не довідкою сільської ради, та крім цього дана довідка взагалі не містить даних про період часу, протягом якого здійснювала догляд ОСОБА_2 спадкодавця ОСОБА_3 .

Ця довідка свідчить лише про те що такий догляд позивач надавала до дня смерті спадкодавця і не містить відомостей про те, з якого часу такий догляд здійснювала позивач. В той час довідка інформує про те, що такий догляд надавався у зв`язку з тим, що спадкодавець тяжко хворів (а. с. 7).

Комунальне некомерційне підприємство «Хмільницький центр первинної медико-санітарної допомоги» у своїй відповіді № 01-17/1109 від 19 жовтня 2018 року зазначив що ним не видавалася довідка про те, що хворий ОСОБА_3 потребував постійного стороннього догляду і не здатний до самообслуговування (а. с. 54).

Пустовійтівська сільська рада на запит адвоката 22 жовтня 2018 року надала відповідь за № 146, якою повідомила про те, що в довідці № 148 від 19 лютого 2018 року не вказано, що ОСОБА_2 доглядала ОСОБА_3 , який перебував у безпорадному стані та не здатен був до самообслуговування впродовж 29 років, особливо останніх 5 років; підтвердити його хворобу можуть лікарі, що його лікували; сільською радою не ведеться облік хворих осіб, не здатних до самообслуговування (а. с. 56).

Із сукупності доказів: усних пояснень та письмових доказів, у тому числі цих довідок № 146, 148, 01-17/1109 (а. с. 7, 56, 54) та довідки № 16, виданої Амбулаторією загальної практики сімейної медицини, із якої вбачається, що ОСОБА_3 із серпня 2017 року важко хворів, що позбавило його здатності до самообслуговування і можливості догляду за собою і такий догляд здійснювала за ним ОСОБА_2 останні місці його життя до смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 10), слідує висновок про те, що ОСОБА_2 здійснювала догляд за ОСОБА_3 із серпня 2017 року до ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, оскільки ОСОБА_3 не був особою похилого віку, а доказів неможливості ним самостійно забезпечити умови свого життя, потреби в постійному сторонньому догляді, допомоги та піклуванні, а також тривалості надання позивачем спадкодавцю допомоги позивач не надала і матеріали справи не містять, у суду були відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України та, відповідно, задоволення позовних вимог, про що просила ОСОБА_2 у своєму позові.

Згідно з вимогами ст. 76 - 83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Доказів на підтвердження тривалого перебування ОСОБА_3 у безпорадному стані за час спільного проживання позивачкою до суду надано не було, як і доказів, що померлий потребував матеріального забезпечення.

Позивачем не наведено жодного належного доказу про те, що вона опікувалася за життя ОСОБА_3 , матеріально забезпечувала його та надавала іншу допомогу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги позивача в тому, що: ОСОБА_3 був учасником ліквідації аварії, внаслідок чого на протязі усього їх подружнього життя хворів, особливо з 2012 року, коли почав хворіти на гіпертонічну хворобу Ш ст. ІХС, стенокардію, атеросклеротичний міокардіосклероз, емфізему легень, пневмосклероз, хронічний гастродуоденіт в стадії ремісії і всі ці хвороби з кожним роком прогресувати і погіршували його здоров`я; а ознайомившись із переліком його хвороб, кожна із яких вже окремо є важкою сама по собі, не можливо сказати про те, що він був здоровим і міг самостійно працювати на городі, бути активною людиною; спадкодавець хворів на протязі 30 років так як був учасником Чорнобильської аварії і інвалідом 3-ї групи в зв`язку з чим із роками його здоров`я погіршувалося, його ніхто не міг вилікувати, не можуть бути свідченням того, що ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані, тобто не міг самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим потребував стороннього догляду, допомоги і піклування, оскільки як зазначено вище такий стан має бути підтверджений відповідними медичними документами.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 24 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіВ.В. Сопрун
І.М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 10 травня 2019 року