1Справа № 335/8092/17 2/335/60/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря Кудряшової Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про відібрання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання малолітньої дитини,

за участю позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , представників відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини. Свої вимоги мотивував наступним. З 2005 року по липень 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_7 мешкали однією сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дитина ОСОБА_7 . Мати дитини ОСОБА_6 померла.

Після смерті матері дитину забрала відповідач по справі - бабуся ОСОБА_2 . На даний час дитина перебуває з нею, позивачу бабуся дитину не віддає, забороняє спілкуватись з дитиною, створює умови, які перешкоджають Позивачу виконувати свої батьківські обов`язки з незалежних від нього причин.

Після смерті матері дитини, бабуся ОСОБА_2 на підставі Розпорядження голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району за № 719р від 25.08.2015 року була призначена опікуном малолітнього ОСОБА_7

На підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м. Запоріжжя від 09.08.2016 року за № 756р «Про припинення опіки над малолітнім ОСОБА_7 і внесення змін до розпорядження голови районної адміністрації міської ради від 25.08.2015 року № 719 р» опіка над малолітнім ОСОБА_7 припинена та надана згода на тимчасове перебування дитини в родині ОСОБА_2 до прийняття судом рішення щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно ОСОБА_7 було відмовлено. Отже, законні підстави для перебування малолітнього ОСОБА_7 у сім`ї Відповідача на теперішній час відсутні. Посилаючись на ст. 163 СК України, позивач звернувся до суду та просить відібрати ОСОБА_7 від ОСОБА_2 та передати ОСОБА_7 позивачу.

Ухвалою суду від 24.07.2017 року відкрито провадження у справі.

14.08.2017 року до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1

19.10.2017 року до суду надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування зустрічного позову позивач зазначила наступне. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився її онук ОСОБА_7 , матір`ю якого є її дочка ОСОБА_6 , відомості про батька були записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. ІНФОРМАЦІЯ_2 донька позивача померла, розпорядженням Голови районної адміністрації по Орджонікідзевському району за № 719р від 25.08.2015 року ОСОБА_2 , бабуся дитини, була призначена опікуном малолітнього ОСОБА_7 Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2016 року ОСОБА_1 визнано батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З часу народження дитини, ОСОБА_1 не визнавав дитину, своїм сином не піклувався, матеріально не утримував та не виконує покладені на нього, як на батька дитини, обов`язки. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, для здорового та всебічного розвитку дитини, створені всі необхідні умови. Дитина не бажає зустрічатися з батьком, боїться його. Позивач має всі умови для проживання дитини разом з нею та його рідними братом та сестрою, які також мешкають з позивачем. Вважає, що проживання малолітнього ОСОБА_7 в її сім`ї відповідає інтересам дитини, тому просить суд визначити місце проживання ОСОБА_7 разом з нею, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12.12.2017 року судом прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 21.02.2018 року постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження, встановлено строк для подання заяв по суті справи (а.с. 112).

Ухвалою суду від 21.06.2018 року залишено без задоволення клопотання позивача за зустрічним позовом про виклик свідків, клопотання позивача за зустрічним позовом про витребування доказів задоволено частково, витребувані відомості про місце роботи та доходи позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини (а.с.146).

Ухвалою суду від 23.07.2018 року задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом про витребування доказів, витребувано інформацію щодо проходження лікування від алкогольної залежності позивача за первісним позовом (а.с.163).

Ухвалою суду від 25.09.2018 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду на 23.10.2018 року (а.с. 172).

Ухвалою суду від 19.04.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення та проведення судово-психологічної експертизи.

07.03.2018 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2

про визначення місця проживання малолітньої дитини, відповідно до змісту якого, він просить у

задоволенні зустрічного позову відмовити, вважає, що відповідач незаконно понад два роки

утримує його сина, забороняє з ним спілкуватись та створює умови, які перешкоджають йому

виконувати свої батьківські обов`язки та забезпечувати інтереси сина (а.с. 114-115).

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просять його

задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просять

відмовити. Позивач пояснив, що до смерті матері дитини, вони мешкали всі разом, він не був

зареєстрований батьком дитини, оскільки реєстрацією народження дитини, займалась мати дитини

разом з бабусею. Він на той час був офіційно працевлаштований. Після смерті матері дитини,

ОСОБА_7 забрала бабуся та з того часу він не має змоги з ним спілкуватися. На даний час позивач

офіційно не працевлаштований, але має середньомісячний дохід у розмірі 14000 грн., мешкає у

двокімнатній квартирі разом зі своєю сестрою та племінником, алкогольні напої не вживає. Після

того, як судом було визнано батьківство, він намагався спілкуватися з диною, однак бабуся

заперечувала і цьому перешкоджала і син не бажав з ним спілкуватися, також бабуся відмовлялась від будь-якої матеріальної допомоги, яку він бажав надавати.

У судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2 проти задоволення

первісного позову заперечували, просили у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний

позов - задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні 17.12.2018 року відповідач

ОСОБА_2 пояснила, що після смерті матері ОСОБА_7 мешкає разом з нею, у сім`ї, де мешкають

також разом його старші брат і сестра. Протягом цього часу батько дитини не вживав дій,

направлених на участь у вихованні дитини.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій просив прийняти рішення з урахуванням інтересів малолітнього ОСОБА_7

Під час розгляду справи, у судовому засіданні 17.12.2018 року у присутності психолога заслухано малолітнього ОСОБА_7 , який пояснив, що не бажає зустрічатися з позивачем, боїться його, як батька його не знає, називає «ОСОБА_1».

Вивчивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, судом встановлені наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_7 , матір`ю якого є ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого повторно 15.06.2016 року (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, у зв`язку з чим рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 293/17 від 31.07.2015 року малолітньому ОСОБА_7 надано статус дитини-сироти (а.с.8).

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району № 719р від 25.08.2015 року, ОСОБА_2 , яка є бабусею малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призначено його опікуном.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2016 року, яке набрало законної сили 06.06.2016 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Внесено зміни до актового запису про народження № 668 від 23.09.2010 року, складеного на дитину ОСОБА_7 , в частині Батька.

Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району м. Запоріжжя від 09.08.2016 року за № 756р «Про припинення опіки над малолітнім ОСОБА_7 і внесення змін до розпорядження голови районної адміністрації міської ради від 25.08.2015 року № 719» опіка над малолітнім ОСОБА_7 припинена та надана згода на тимчасове перебування дитини в родині ОСОБА_2 до прийняття судом рішення щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2016 року, залишеним без змін Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області від 07.06.2017 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітнього ОСОБА_7 .

Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, інших членів сім`ї та родичів визначений СК України.

Зокрема, особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України.

Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як зазначено в ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є

першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними

своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї.

У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Згідно зі ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Положеннями ч.ч. 7,8,9 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХЩ789-12) від 27.02.1991 року та набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 15,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства" , кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 14 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

З аналізу вищезазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків.

Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачена обов`язкова участь органу опіки та піклування при розгляді спору щодо місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_7 , наданого органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з бабусею ОСОБА_2 .

Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини.

Вирішуючи позовні вимоги обох позовів, суд враховує отримані у судовому засіданні пояснення дитини, який не виявив бажання залишитися з позивачем ОСОБА_1

В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, а Позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів того, що поведінка Відповідача ОСОБА_2 або наслідки її спілкування з дитиною, можуть суперечити інтересам дитини або впливати на нього негативно, перешкоджати його фізичному та духовному розвитку.

Доводи позивача ОСОБА_1 про відсутність законних підстав для перебування дитини ОСОБА_7 у сім`ї відповідача ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, та позивачем не надано жодних обґрунтованих та достатніх доказів про створення відповідачем ОСОБА_2 йому таких умов, за яких він позбавлений можливості виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_7

Забезпечення належних умов для життя та розвитку дитини відповідачем ОСОБА_2 підтверджується дослідженими судом доказами.

Психолого-педагогічною характеристикою від 05.07.2016 року № 02-28/101, виданою Дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 42 „Сонечко Запорізької міської ради Запорізької області, підтверджено, що ОСОБА_2 приводила та забирала з дошкільного закладу ОСОБА_7 , виховувала його, цікавилася його життям, станом здоров`я, сплачувала необхідні внески, возила дитину для оздоровлення до Карпат . Відносно ОСОБА_1 відсутня інформація щодо виконання батьківських обов`язків відносно дитини (а.с. 70). Крім того, листом даного навчального закладу від 13.09.2019 року № 01-26/135 підтверджено небажання дитини спілкуватися з ОСОБА_1 (а.с. 71).

Згідно отриманої судом інформації від Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 19.07.2018 року № 12944/11, не встановлено отримання доходів позивачем ОСОБА_1 на час розгляду справи судом, необхідних для висновку про можливість надання позивачем належного матеріального забезпечення дитині та достатнього рівня її життя та розвитку.

Відповідно до характеристики Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 94 Запорізької міської ради Запорізької області відносно ОСОБА_7 , останній вчасно приходить до школи, чисто одягнений, має акуратну зачіску, у повному обсязі забезпечений шкільним приладдям, школу не пропускає без поважних причин у період з 01.09.2017 року по 18.01.2018 року, його опікуни цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання в сім`ї, регулярно відвідують школу, є членами батьківського комітету.

Враховуючи встановлені судом та підтверджені отриманими в ході розгляду справи доказами обставини, які свідчать про створення відповідачем ОСОБА_2 всіх необхідних умов для забезпечення здорового та всебічного розвитку дитини, виходячи з інтересів та потреб самої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини від відповідача ОСОБА_2 є необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами, тому не підлягають задоволенню.

Оцінивши докази у їх сукупності, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 з позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 , умови проживання з якою на переконання суду у повному обсязі відповідають потребам дитини, а також з урахуванням позиції самої дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини ОСОБА_7 разом з нею - його бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, понесені позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на її користь, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору позивача за первісним позовом ОСОБА_1 суд залишає за позивачем.

Керуючись ст. ст. 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про відібрання малолітньої дитини - залишити без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з його бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.04.2019 року

Суддя: В.В. Калюжна