Справа № 654/3469/18
Провадження №2/654/236/2019
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого - судді Сіянко В.М.,
за участю секретаря - Петришак В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Голопристанського районного суду Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2003 р.н. та ОСОБА_4 2007 р.н., ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Служба у справах дітей Голопристанської РДА, Новозбур`ївська сільська рада Голопристанського району Херсонської області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -
24 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 , та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником зазначеного будинку, в якому зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , яка деякий час проживала спільно з сином позивачки, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а також її дітей. Однак, після недовгого спільного проживання, відносини між сином ОСОБА_1 - ОСОБА_7 та ОСОБА_2 розладилися і остання, забравши дітей, виїхала з помешкання та стала постійно проживати за іншою адресою. Таким чином, протягом тривалого часу відповідачі в будинку ОСОБА_1 не проживають, участі в ремонті, сплаті комунальних послуг не приймають, тобто жодних витрат по його утриманню не несуть. В зв`язку з тим, що реєстрація місця проживання ОСОБА_2 та її дітей створює позивачу перешкоди у вільній реалізації своїх прав власника, остання, з посиланням на ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, просить суд задовольнити її позов.
В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала на підставах викладених в позовній заяві та просила суд задовольнити їх в повному обсязі.
Представник служби у справах дітей Голопристанської РДА в судовому засіданні не заперечував проти задоволення вимог та підтримав позицію, висловлену в висновку.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися своєчасно та у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомили, відзиви не подавали.
Представник Новозбур`ївської сільської ради в судове засідання також не з`явився з невідомих суду причин.
Згідно ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідачів і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач у судовому засіданні не заперечував.
Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються Житловим Кодексом України та Цивільним кодексом України.
Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 4 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України)
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.
Відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Новозбур`ївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області № 12-14/403 від 31.07.2018р., в належному позивачу будинку зареєстровані, окрім власника та її сина ОСОБА_7 також наступні особи: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
За змістом частини другої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 405 ЦК України особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.
В ході судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 та її повнолітні і неповнолітні діти вже більше року не проживають в належному ОСОБА_1 будинку, оскільки мешкають за іншою адресою та не мають наміру повертатися до зареєстрованого місця проживання.
Згідно наданого висновку служба у справах дітей Голопристанської РДА вважає за можливе визнати неповнолітніх дітей відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням проводиться в судовому порядку.
З огляду на зазначені положення законів, суть спірних правовідносин, мети захисту прав позивача, суд вважає, що право позивача порушене і підлягає захисту у вибраний нею спосіб, а тому враховуючи добровільну відсутність відповідачів за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік, останні втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, суд відмовляє в задоволенні вимог про зняття відповідачів з реєстрації, оскільки це не відноситься до компетенції та повноважень суду, а відповідні дії вчиняються органом реєстрації згідно положень ст. 7, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 150 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд Херсонської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. М. Сіянко