ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4067/18 Головуючий суддя І інстанції Курганникова О. А.
Провадження № 22-ц/818/2049/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Яцини В.Б.

суддів колегії - Овсяннікової А.І., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року, ухвалене в складі судді Курганникової О.А., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення аліментів,

встановив:

12 жовтня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , 3-я особа Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що 14.06.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Керченського управління юстиції Автономної Республіки Крим, України, актовий запис №309 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1

Причиною для розірвання шлюбу стало те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, так як вони мають різні характери та погляди на життя та на розв`язання сімейних та побутових проблем. Внаслідок цього сторони втратили один до одного почуття поваги та кохання. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені.

Відповідно до свідоцтва про народження сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою та потребують матеріальної допомоги, яку ОСОБА_1 не надає у добровільному порядку.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.11.2017 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі.

19 червня 2018 року ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 3-я особа - Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі по ј частини на кожну дитину, з усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 12.10.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні та у письмових запереченнях заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що 1/3 частина від його заробітку є значно більшою від 1/3 частини заробітку позивача, а тому вважає, що співмірним буде стягнути з нього аліменти на утримання обох дітей у розмірі ј частини від усіх видів його доходу. Крім того вказує, що в матеріалах справи міститься розписка позивача про отримання від відповідача ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 6000,00 грн. щомісяця з жовтня 2017р. по лютий 2018 р., він не ухилявся від сплати аліментів, у зв`язку з чим просить зарахувати ці кошти в якості аліментів по лютий місяць 2018 року включно.

Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі ј частини на двох дітей, щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Третя особа Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином у встановленому законом порядку.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 12.10.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення змінити, зменшивши частку заробітку (доходу) яка буде стягуватись з ОСОБА_1 як аліменти на утримання дітей, а також змінити дату початку стягнення аліментів на утримання дітей, а саме: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 01.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Судові витрати за подання апеляційної скарги стягнути з позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, що призвело до порушення його прав та законних інтересів.

Вказав, що позивачем не доведено недостатність коштів на дітей, які він добровільно надає. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту проживання дітей разом із позивачем. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження витрат грошових коштів на дітей. Таким чином, позивачем взагалі не підтверджено, яких витрат та в якому розмірі потребують діти.

Зазначив, що присуджена сума є занадто великою для сплати аліментів, оскільки не лише батько має утримувати дитину, такий обов`язок у відповідності до ст. 180 СК України покладається і на матір, тобто на обох батьків. 1/3 частина від його заробітку є значно більшою від 1/3 частини заробітку позивача, а тому співмірним буде стягнути з нього аліменти на утримання обох дітей у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу.

Вказав, що відомості викладені в позовній заяві про те, що відповідач ОСОБА_1 ухилявся від обов`язку щодо утримання дітей, не надавав матеріальної допомоги в добровільному порядку не відповідають дійсності. З жовтня 2017 року по лютий 2018 рік він щомісячно сплачував аліменти на утримання дітей в розмірі 6000,00 грн., що підтверджується розпискою власноручно складеною позивачем, копія якої міститься в матеріалах справи. Судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги доводи відповідача про те, що грошові кошти в розмірі 6000,00 грн., які сплачувались щомісячно в період з жовтня 2017 року по лютий 2018 рік, сплачувались в якості аліментів. Вимоги позивача про стягнення по 1/4 частці на кожну дитину окремо є незаконними, оскільки не відповідають вимогами законодавства України, оскільки це суперечить вимогам ст. 183 СК України. Самостійна зміна судом предмету та підстав позовних вимог також не допускається, таке право належить виключно позивачу.

Звертає увагу суду на те, що на утриманні відповідача перебуває непрацездатна бабуся, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка також є пенсіонером та потребує матеріального забезпечення, постійно хворіє, потребує медичних ліків.

Вважає, що ј частина заробітку буде достатньою для утримання обох дітей. 1/4 частина заробітку становить приблизно 64275 грн. на рік та 5356 грн. на місяць. Позивач також отримує дохід, достатній для участі у вихованні та утриманні дітей, при цьому позивачем взагалі не доведено, не мотивовано, не обґрунтовано та не підтверджено доказами, в чому саме, які суми грошових коштів та яких витрат потребують діти. СК України обов`язок по утриманню дітей покладено на обох батьків. В оскаржуваному судовому рішенні так само відсутнє належне обгрунтуваннястягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що: відповідач зобов`язаний надавати допомогу на утримання дітей відповідно до норм чинного сімейного законодавства; існує обов`язок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, інших аліментних зобов`язань не має.

Посилання відповідача на розписки про надання позивачу ОСОБА_2 грошових коштів для підтвердження сплати аліментів, суд не прийняв до уваги, оскільки в даній розписці не міститься жодного посилання на те, що вказані грошові кошти відповідач ОСОБА_1 сплатив в якості аліментів на утримання дітей.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Обов`язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до ст. 150 СК України, є обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, за змістом ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до вимог ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Судовим розглядом встановлено, що 14.06.2008 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Керченського управління юстиції Автономної Республіки Крим, України, актовий запис №309 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_1

Від шлюбу сторони мають двох дітей. Згідно свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 сторони по справі є батьками - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Згідно інформації про суб`єкта декларування за 2017 рік, ОСОБА_1 отримав дохід у розмірі 251276,00 грн. (а.с. 38-48).

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини.

Згідно положень ст.ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України, в редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Відповідач не довів обставини, що виключають можливості сплати ним аліментів на утримання дітей у розмірі, визначеному оскаржуваним рішенням. Обов`язок утримувати дітей рівною мірою покладається як на матір, так і батька. Істотних обставин, які б перешкоджали виконанню відповідачем своїх батьківських обов`язків належним чином, немає.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 12.10.2017 року і до досягнення дітьми повноліття,та вважає його правильним, обґрунтованим та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

При визначенні розміру аліментів суд згідно ст. 182 СК України враховував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 202 СК України:

1. Повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

2. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Згідно ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що він має на утриманні бабусю ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є пенсіонеркою за віком, та матір ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 і згідно вказаного Закону України не є пенсіонером за віком, не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченому у ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав до суду належних і допустимих доказів про наявність передбачених у ст.ст. 202, 203 СК України достатніх підстав для утримання непрацездатних батьків, а також - на підтвердження своїх заперечень проти позову про те, що його баба, ОСОБА_5 , мешкає разом з ним або що вона потребує додаткових витрат, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Як вбачається з копії довідки про доходи відповідача ОСОБА_1 його дохід з квітня 2017 по березень 2018 р.р. складає 259088,26 коп., тобто 21590,68 грн. щомісяця (а.с. 37), а згідно до копії декларації відповідача за 2017 рік - позивач за 2017 рік отримав дохід 257000,00 грн. (або 21416,66 грн. щомісяця), а позивач отримала заробітну плату в сумі 121106 грн., тобто 10092,16 грн. щомісяця (а.с. 44). Таким чином, з урахуванням розміру доходів кожної сторони присуджений судом розмір аліментів, 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає вимогам ст.ст. 180-182 СК України та не свідчить про те, що на позивача покладений непропорційний тягар по сплаті аліментів. Надана відповідачем копія розписки про надання позивачу ОСОБА_2 у період з жовтня 2017 по лютий 2018 року щомісяця по 6000 грн також підтверджує можливість позивача сплачувати присуджені судом аліменти (а.с. 36). Врахування цих коштів, які не перевищують розмір присуджених судом першої інстанції аліментів, можливо на стадії виконання судового рішення, суд відхиливши заперечення проти позову в цьому питанні не порушив положення ч. 1 ст. 191 СК України щодо часу, з якого присуджуються аліменти на дитину.

Той факт, що суд зменшив заявлений у позові розмір стягнення аліментів з Ѕ до 1/3 частки на двох дітей не виходить поза межі заявленого судом і не є зміною судом предмету та підстав позовних вимог.

Доводи скарги про те, що малолітні діти не мешкають разом з матір`ю та що присуджений на двох дітей розмір аліментів, з урахуванням доходу позивача, - є надмірним або вони цих коштів не потребують, - відповідачем не доведені. Наведені з цього приводу доводи позову, які знайшли підтвердження в матеріалах справи, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, - не спростовані і тому колегія суддів відхиляє вказані доводи скарги.

Таким чином, встановивши, що сторони мають малолітніх доньок, відповідач працевлаштований, має постійне місце роботи та стабільний заробіток, інших осіб на своєму утриманні не має, здатний забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів на дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, оскільки суд, встановивши усі обставини справи, надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , взявши до уваги інтереси дитини, правильно визначив розмір аліментів у 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції з передбачених ст. 375 ЦПК України підстав залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.ст.374, 375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 січня 2019 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 13 травня 2019 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді

А.І. Овсяннікова.

О.М. Хорошевський.