Постанова

Іменем України

02 травня 2019 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/6421/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф.,

суддів: Махлай Л.Д., Шкоріної О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

в складі судді Галагана В.І.

від 16 січня 2019 року

у справі №755/18695/18 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна»

до ОСОБА_1

про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року позивач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» (далі - ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», Компанія), як страховик потерпілої особи, посилаючись на те, що страховиком за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на пропущення строку подання заяви про виплату такого відшкодування, звернувся з позовом до ОСОБА_1 (винної в ДТП особи) про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» кошти в сумі 82 057,48 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на незаконність та необґрунтованість рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин, що призвело до неправильного вирішення спору.

Як на підставу скасування рішення суду вказував на те, що суд дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки обов'язок по відшкодуванню шкоди в порядку регресу покладено на страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність, тобто на Національну акціонерну страхову компанію «ОРАНТА», яку не було залучено до участі у справі.

Вказував, що судом не враховано, що Національною акціонерною страховою компанією «ОРАНТА» відмовлено позивачу у виплаті страхового відшкодування внаслідок неподання заяви про отримання страхового відшкодування протягом одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16.01.2019 та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги подав позивач подав відзив, в якому посилаючись на те, що відповідач, як винна в ДТП особа, після виплати страхового відшкодування не позбавлений права звернутися з позовом до свого страховика про компенсацію таких витрат, просив відмовити в задоволенні скарги, а рішення залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2015 року о 08 год. 10 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_1, по проспекту Возз'єднання у м. Києві в бік моста «Патона», при перестроюванні з лівої смуги руху в праву смугу руху не переконався безпечності маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Перша лізингова компанія», що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 21.01.2016 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Згідно Полісу №АІ/8181613, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у Національній акціонерній страховій компанії «ОРАНТА» (далі - НАСК «ОРАНТА»).

Згідно Звіту №493 від 04.12.2015 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2, після його пошкодження в ДТП складає 113 665,10 грн, сума матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2 складає 113 285,19 грн.

На підставі Страхового акту №136002 від 28.12.2015, Страхового акту №136596 від 22.01.2016 страховиком ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» здійснено ТОВ «Перша лізингова компанія» виплату страхового відшкодування у розмірі 82 057,48 грн.

20 серпня 2018 року ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» звернулося до НАСК «ОРАНТА» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 28 серпня 2018 року НАСК «ОРАНТА» відмовило ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з пропуском річного терміну на звернення із заявою про відшкодування на підставі п. 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Наведені обставини свідчать, що предметом позову є регресна вимога до винної в ДТП особи у зв'язку з відмовою страховика останнього виплатити страхове відшкодування внаслідок неподання заяви про виплату страхового відшкодування у визначений законом строк.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його неправильним, враховуючи наступне.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, які виникли між сторонами, неповно встановив обставини справи.

При цьому, суд першої інстанції помилково вважав, що позов заявлено з підстав неподання водієм, причетним до ДТП, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач обґрунтовував позов відмовою у виплаті страхового відшкодування з підстав передбачених п. 37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме у зв'язку з пропуском річного строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування.

Проте, судом безпідставно застосовано положення п. 33.1.4 Закону та розглянуто справу з підстав неподання водіємтранспортного засобу, причетним доДТП, письмового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, позовна заява не містить обґрунтувань неповідомлення водієм страховику про ДТП, передбачених п. 33.1.4 Закону.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового, з огляду на таке.

Як вірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем за договором майнового страхування виплачено страхувальнику (потерпілій в ДТП особі) страхове відшкодування у розмірі у розмірі 82 057,48 грн.

Статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Оскільки цивільно-правова відповідальність винної особи на час ДТП була застрахована, то виплата в межах ліміту страхової відшкодування покладається на страховика за договором майнового страхування. Винна в ДТП особа відповідає лише у разі недостатності виплаченого страхового відшкодування, як то передбачено положеннями ст. 1194 ЦК України.

Порядок виплати страхового відшкодування врегульовано Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З аналізу вказаних положень закону можна дійти висновку, що неподання заяви про виплату страхового відшкодування упродовж одного року з моменту ДТП є підставою для відмови страховиком у виплаті такого відшкодування.

За обставин, коли страховиком пропущено встановлений Законом строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, відсутні правові підстави для стягнення страхового відшкодування з винної в ДТП особи.

Закріплене в положенні підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону право страховика зо договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування не залежить від суб'єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, в тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому, завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу на підставі договору добровільного майнового страхування.

Саме такий правовий висновок зроблено в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/7449/17 від 05 червня 2018 року.

Враховуючи те, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» підлягає стягненню сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги, відповідно до квитанції №33742 від 13.03.2019, у розмірі 2 643 грн 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року - скасувати.

В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 643 (дві тисячі шістсот сорок три) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 травня 2019 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді Л.Д. Махлай

О.І. Шкоріна