ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1494/18 Номер провадження 22-ц/814/1650/19Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Ткаченко Т.І..

за участю представника позивача - адв. Ковтун М.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 березня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на те, що вони є власниками суміжніх домоволодінь.

Зазначає, що, у 2004 році він самостійно збудував паркан між належними сторонам по справі земельними ділянками, встановивши стовбці, натягнувши сітку - рабицю, яка послужила основою для живоплоту з дівочого винограду, при цьому ОСОБА_2 жодної участі ні матеріальної, ні фізичної в його спорудженні не брав. Проте, 23 червня 2018 року відповідач, застосувавши мотокосу, знищив суттєву частину живоплоту з кущів дівочого винограду,мотивуючи тим, що він (живопліт) йому заважає, чим спричинив позивачу матеріальні збитки та моральну шкоду, спричинену моральними стражданнями, які позначили негативні зміни у житті ОСОБА_1 : щоденні думки та спогади про пошкодження належного йому майна, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, насторога, тривога, емоційні реакції при згадуванні; фіксованість уваги на проблемі його, як виявилося, безпорадності у збереженні належного майна, переживання психологічного дискомфорту, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, почуття образи, обурення, тимчасова відірваність від звичного йому способу життя.

З урахуванням наведеного вказує, що, внаслідок неправомірних дій відповідача, йому були заподіяні психологічні (моральні) страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань, характеру немайнових втрат, оцінює у 5000,00 грн., які прохав стягнути з ОСОБА_2 та вирішити питання судових витрат.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 , який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Зазначає, що застосування до даних правовідносин положень ст.105 ЗК України є неприпустимим, оскільки дана стаття визначає право землекористувача відрізати саме корені та пагони дерев та кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, при цьому, апелянт зауважує, що дівочий виноград є ліаною.

Вказує, що місцевий суд належним чином не дослідив надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог, зокрема, фото місця події, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що у судовому засіданні не доведено факту неправомірних дій відповідача.

Вважає, що в оскаржуваному рішенні суду було безпідставно зазначено про недоведеність факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, які є підставою для відшкодування шкоди, оскільки, на думку апелянта, ст.23 ЦК України передбачає наявність підстав для задоволення позовних вимог особи при наявності душевних страждань у результаті навіть лише пошкодження майна.

Окрім того, вказує на невірний розподіл місцевим судом судових витрат у даній справі.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на законність та обґрунтованість рішення місцевого суду та прохає залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зазначає, що живопліт дівочого винограду, висадженого ОСОБА_1 , проріс більше двох метрів на належну йому земельну ділянку та заважав використовувати її за призначенням, оскільки затіняв її. У подальшому з цього приводу він звернувся до сільської ради, комісія якої зробила висновок про порушення позивачем правил добросусідства.

Зауважує, з посиланням на ст.ст. 105,109 ЗК України, що, оскільки дівочий виноград не є парканом, а в даному випадку межовими знаками є стовпці з натягнутою сіткою-рабицею, то видалення кущів відбулося без порушень закону.

У судовому засіданні представник позивача доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, ОСОБА_1 , відповідно до договору дарування від 03 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П. (реєстр. №1667), є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.10).

Вказане домоволодіння розташоване на належних ОСОБА_1 , у відповідності до державних актів на право власності, серія НОМЕР_1 від 16.02.2005 року та серія НОМЕР_2 від 16.02.2005 року, земельних ділянках площею 0,1725 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та 0,1788 га для ведення особистого селянського господарства, відповідно (а.с.11-12).

Відповідно до Ордеру №378 від 18.04.1995 року та довідки №1676 від 06.12.2018 року, виданої Давидівською сільською радою Новомартиновицького сільського комітету самоврядування, ОСОБА_2 є власником домоволодіння АДРЕСА_1 , що розташоване на неприватизованій земельній ділянці за вказаною адресою площею 0,35 га (а.с.26,28)

Також, установлено, що вищезазначені земельні ділянки межують одна з одною, та між сторонами по справі виник спір з приводу зелених насаджень дівочого винограду на межі між домоволодіннями, що і стало причиною звернення позивача до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що матеріалами справи не встановлено, що відповідачем неправомірно було знищено повністю під корінь рослини дівочого винограду, що росли на межі та належать позивачу. Окрім того, позивачем не доведено, чим саме підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру, внаслідок неправомірних дій відповідача, які є підставою для відшкодування йому моральної шкоди у визначеному розмірі.

Такий висновок місцевого суду в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до п.п. Г,Е ч.1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Згідно ст.103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Як вірно установлено місцевим судом та не заперечується сторонами по справі та обставина, що у 2004 році позивач однодноособово звів паркан по суміжній межі домоволодінь сторін по справі, встановив стовбці, натягнув сітку-рабицю, яка послужила основою для живоплоту з дівочого винограду (а.с.14-16).

Також установлено, що лоза дівочого винограду проросла на земельну ділянку, що знаходиться у користуванні відповідача, що і стало перешкодою у використанні ним земельної ділянки за призначенням та стало приводом для звернення ОСОБА_2 30.05.2018 року до Давидівської сільської ради Пирятинського району для вирішення спору щодо дотримання правил добросусідства (а.с.78).

В подальшому, як убачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 23 червня 2018 року відповідач ОСОБА_2 , застосувавши мотокосу, здійснив самовільне обрізання пагонів дівочого винограду, які проросли на його земельну ділянку та перешкоджали використанню земельної ділянки за призначенням (а.с.13-16).

Відповідно до Акту від 12.07.2018 року, складеного комісією працівників Давидівської сільської ради Пирятинського району, що виходила на місце та оглянула межу домоволодінь сторін конфлікту було виявлено, що під парканом на межі були висаджені кущі дівочого винограду, який розрісшись, росте і на сусідній ділянці. Письмової домовленості про насадження між сусідами не було. Відповідно до ДБК це є порушенням, адже кущі насаджені не за 1 м до межі (а.с.37).

Згідно п.А,в ч.1 ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі.

Відповідно до ст.105 ЗК України, у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Відтак, оскільки ОСОБА_2 було самовільно знищено насадження дівочого винограду, на земельній ділянці, яка знаходиться у його користуванні, без проникнення на належну ОСОБА_1 суміжну земельну ділянку, то жодних порушень закону в його діях не вбачається.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що застосування до даних правовідносин положень ст.105 ЗК України є неприпустимим, оскільки дана стаття визначає право землекористувача відрізати саме корені та пагони дерев та кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, при цьому, апелянт зауважує, що дівочий виноград є ліаною, колегія суддів до уваги не приймає з урахуванням наступного.

Дівочий виноград п`ятилистковий - північноамериканська деревоподібна листопадна ліана з роду дівочий виноград сімейства Виноградові.

Кущ - життєва форма багаторічних рослин, які мають декілька одерев`янілих скелетних осей (головна лише на початку життя). Розрізняють прямостоячі кущі, аероксильні (без підземного розгалуження), напр. Salix caprea ) і геоксильні (напр. шипшини, бамбуки), сланкі кущі (напр. Деякі ялівці), ліаноподібні (напр.виноград), розеточні (напр. Senecio stewartiae), сукулентні (напр. деякі види кактусів) і паразитні (напр. Viscum album).

З наведеного вбачається, що ліана є різновидом куща, відтак, застосування до даних правовідносин положень ст.105 ЗК України є правомірним, жодного порушення закону при цьому не вбачається.

За загальним правилом, передбаченим статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Так, місцевим судом на підставі детального аналізу матеріалів справи та вимог чинного законодавства, зроблено вірний висновок стосовно того, що сам по собі факт правомірного зрізання кущів землекористувачем та належній йому земельній ділянці, не може свідчити про встановлений факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1

При цьому, позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту спричинення йому моральної шкоди незаконними діями відповідача, не обґрунтовано розміру грошового відшкодування, який він прохає стягнути.

Посилання апелянта на те, що в оскаржуваному рішенні суду було безпідставно зазначено про недоведеність факту заподіяння позивачу моральних страждань або втрат немайнового характеру, які є підставою для відшкодування шкоди, оскільки, на думку апелянта, ст.23 ЦК України передбачає наявність підстав для задоволення позовних вимог особи при наявності душевних страждань у результаті навіть лише пошкодження майна, колегія суддів вважає неспроможними, з урахуванням того, що позивачем в даній справі не доведено, що мало місце порушення його прав незаконними, на його думку, діями відповідача.

Доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного стягнення з позивача на користь відповідача суми витрат на правничу допомогу, у розмірі, який ОСОБА_1 вважає явно завищеним та не обгрунтованим за відсутності акту виконаних робіт, суд апеляційної інстанції до уваги також не приймає, оскільки Договором від 02.01.2019 року про надання правничої допомоги, укладеним між ОСОБА_2 та адвокатом Затенко Г.В., не передбачено обов`язку складання акту виконаних робіт (а.с.40), надані квитанції від 10.01.2019 на суму 1500,00 грн. (а.с.79) та від 27.03.2019 року на суму 750,00 грн. (а.с.80), та розрахунок витрат на правничу допомогу у даній цивільній справ (а.с.81) належним чином оформлені, відтак, в повній мірі підтверджують обґрунтованість суми відповідних витрат. Окрім того, враховуючи складність справи, час витрачений адвокатом на ведення справи, колегія суддів вважає кошти в сумі 2250,00 грн. об`єктивним розміром оплати послуг фахівця в галузі права.

Наведене відповідає висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду від 16.05.2019 № 823/2638/18.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 27 березня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова