Провадження №22-ц/812/841/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 травня 2019 року м. Миколаїв

справа № 489/6066/18

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення боргу, за апеляційною скаргою, поданою представником ОСОБА_1 - адвокатом Івановою Тетяною Вікторівною - на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 04 лютого 2019 року під головуванням судді Тихонової Н.С. у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складено цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку в спільному майні, визнання права власності на частку в спільному майні, стягнення частини боргу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 серпня 2018 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_1 , виділено в окреме провадження позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення частини боргу.

Обгрунтовуючи вимоги про стягнення боргу, ОСОБА_1 зазначала, що з 15 жовтня 2010 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року її чоловік помер. За життя чоловіка з його відома та згоди вона позичила у ОСОБА_3 на його лікування 4000 доларів США. На думку позивачки, вказане боргове зобов`язання є спільним зобов`язанням подружжя, в якому частка її чоловіка складала 2000 доларів США. Як вказала ОСОБА_1 , після смерті чоловіка вона за власні кошти погасила цей борг. Спадкоємцями ОСОБА_4 у рівних частках є вона та мати її чоловіка - відповідач ОСОБА_2

Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 Ѕ частку боргу спадкодавця ОСОБА_4 , а саме: 1000 доларів США, що еквівалентно 26 230 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення частини боргу відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Іванова Т.В. - посилаючись на порушення норм матеріального права, неправильне тлумачення судом норм закону, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивачки у повному обсязі. Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції про те, що надана позивачкою розписка ОСОБА_3 про отримання після смерті ОСОБА_4 від позивачки частини боргу в розмірі 2000 доларів США не є доказом виникнення у ОСОБА_4 боргових зобов`язань - є помилковим та суперечить положенням ч.2 ст. 1047 ЦК України. Крім того, судом першої інстанції невірно обраховано судові витрати відповідача, оскільки витрати на правничу допомогу адвоката повинні бути підтверджені відповідними доказами, а саме детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Герцун В.С. - просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник відповідача зазначав, що позивач не надала належних та допустимих доказів отримання ОСОБА_4 коштів у борг, а тому рішення суду першої інстанції є законним. Також представник ОСОБА_2 не погоджується з доводами скарги про недоведеність витрат на правничу допомогу, так як в матеріалах справи наявні копія договору, копія розрахунку затраченного адвокатом часу із обсягом наданих послуг, копія свідоцтва та ордера адвоката, копія квитанції на оплату гонорару адвоката. Також представник відповідачки просив стягнути понесені ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані із розглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представників сторін - адвокатів Іванову Т.В. та Герцуна В.С., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 15 жовтня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємцями після його смерті, які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, є дружина - ОСОБА_1 та матір - ОСОБА_2 . Згідно Свідоцтв про право на спадщину за законом вони успадкували по 1/6 частці квартири АДРЕСА_1 (а.с.73, 75). Крім того рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 квітня 2018 року встановлено, що до спадкового майна померлого ОСОБА_4 входить Ѕ частина квартири АДРЕСА_2 , яка є спільним майном подружжя ОСОБА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 Враховуючи рівність часток спадкоємців першої черги у спадковому майні, вказаним рішенням за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на 1/4 частину цієї квартири (а.с. 18-20).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно дост. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині (ч. 1 ст. 1282 ЦК України).

Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, закріплений у ст. 1281 ЦК України. Зокрема, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги (редакція, що була чинна на час розгляду справи судом першої інстанції).

Враховуючи предмет та підстави заявленого ОСОБА_1 позову предметом доказування є наступні обставини: що позивачка є кредитором спадкодавця ОСОБА_4 , тобто, що на момент відкриття спадщини до її складу увійшло невиконане боргове зобов`язання спадкодавця перед позивачкою; ОСОБА_1 дотримано передбачений ст. 1281 ЦК України порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємця ОСОБА_2 ; вартість одержаного відповідачкою у спадщину майна є достатньою для задоволення вимог кредитора.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обгрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначено, що договір позики із ОСОБА_3 укладала саме позивачка.

На підтвердження укладання такого договору позики та його виконання ОСОБА_1 була надана фотокопія розписки ОСОБА_3 , за змістом якої останній 15 травня 2015 року отримав від ОСОБА_1 2000 доларів США у якості повернення переданих ним 09 березня 2017 року у борг коштів ОСОБА_4 Залишок боргу складає 2000 доларів США (а.с. 25).

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що розписка ОСОБА_3 не є належним доказом укладання ним із ОСОБА_4 або із ОСОБА_1 договору позики, а відтак не є доказом виникнення у ОСОБА_4 боргових зобов`язань, які входять до складу його спадщини.

За таких обставин, оскільки позивачкою не доведено належними, допустимими і достатніми доказами того, що на момент відкриття спадщини до її складу увійшло невиконане боргове зобов`язання спадкодавця, відповідно до вищевикладених вимог закону суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в зв`язку із його недоведеністю.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки вони зроблені відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

Доводи апеляційної скарги про неправильне тлумачення судом норм закону є необґрунтованими. Не можуть бути прийняті до уваги посилання апелянта на те, що надана копія розписки ОСОБА_3 про отримання після смерті ОСОБА_4 від позивачки частини боргу відповідно до приписів ч. 2 ст. 1047 ЦК України є належним доказом укладання договору позики і передачі ОСОБА_3 у позику 4000 доларів США та виникнення у ОСОБА_4 боргових зобов`язань, - оскільки це не є складеним ОСОБА_4 документом про передання йому у борг ОСОБА_3 вищевказаної суми коштів із зазначенням умов отримання позичальником коштів в борг, дати отримання цих коштів та зобов`язанням їх повернення. Про обов`язковість зазначення таких умов у документі, що підтверджує боргове зобов`язання, вказано у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Також судом першої інстанції правильно стягнуто з позивачки на користь відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 3500 грн.00 коп.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст. 141 ЦПКУ України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником відповідачки до закінчення судових дебатів у справі у суді першої інстанції було заявлено про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частину судових витрат, від зазначених у попередньому розрахунку витрат на правничу допомогу, заявлених до роз`єднання позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до цього попереднього розрахунку та розрахунку витраченого адвокатом часу адвокатом Герцуном В.С. (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 381 від 1 жовтня 2005 року) на підставі договору від 31 липня 2018 року про надання правової допомоги ОСОБА_2 витрачено: 1,5 години на ознайомлення з позовною заявою та надання відповідачці консультації, 4 години на ознайомлення з матеріалами справи, підготовка відзиву та додатків, а також замовлення на висновок експерта. Сума гонорару адвоката становить7000грн.

На підтвердження понесених судових витрат в матеріалах справи міститься копія квитанції до прибуткового касового ордера від 31.07.2018 року про сплату ОСОБА_2 адвокату Герцуну В.С. 7000 грн. витрат на правничу допомогу.

Таким чином, враховуючи, що судом було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , відповідно до ст.ст. 137, 141 ЦПК України, суд обгрунтовано стягнув з позивачки на користь відповідачки 1/2 частину понесених нею вищевказаних витрат на правничу допомогу.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо невірного обрахування судом першої інстанції судових витрат відповідача є безпідставними.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, то відповідно до ст. 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення.

Відповідно до підпункту «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Представником відповідачки у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено про стягнення на користь ОСОБА_2 судових витрат.

Відповідно до попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу та розрахунку витраченого адвокатом часу, наданих одночасно із відзивом на апеляційну скаргу, адвокатом Герцуном В.С. на підставі договору від 03 травня 2019 року про надання правової допомоги ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення частки боргу спадкодавця витрачено: 0,5 години на надання відповідачці консультації щодо її прав при апеляційному оскарженні рішення, 0,5 години на ознайомлення з матеріалами справи та апеляційною скаргою, 1 година на підготовку відзиву на апеляційну скаргу. Сума гонорару адвоката за договором становить 3000грн.

На підтвердження понесених судових витрат в матеріалах справи міститься копія квитанції до прибуткового касового ордера від 03.05.2019 року про сплату ОСОБА_2 адвокату Герцуну В.С. 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_2 було доведено надання їй адвокатом вказаних послуг у суді апеляційної інстанції, на оплату яких було витрачено 3000 грн.

Клопотаннь про зменшення розміру витрат на правничу допомогу ані позивачкою, ані її представником не було заявлено.

За такого, виходячи з вимог ст.ст. 137, 141 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3000грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 - адвокатом Івановою Тетяною Вікторівною - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень ).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 4 червня 2019 року