Справа номер 473/56/19
Провадження номер 22-ц/812/969/19 Головуючий суду першої інстанції Лузан Л.В.
Категорія 27 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Лисенка П.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вознесенського міскрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019 року, ухвалене о 14 год.33 хв. під головуванням судді Лузан Л.В. в приміщенні суду в м.Вознесенськ Миколаївської області, за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк» або Банк) пред`явило до ОСОБА_1 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

09 жовтня 2013 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 5600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 27,60 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 10 грудня 2018 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 53 490 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 135,89 грн., заборгованості за відсотками у сумі 45 230,78 грн., заборгованості з пені у сумі 5100 грн. та штрафів: 500 грн. (фіксована частина) і 2523,33 грн. (процентна складова).

Оскільки відповідач порушив умови договору щодо своєчасного погашення кредиту, то позивач просив стягнути з нього кредитну заборгованість і судові витрати.

Відповідач проти задоволення позову заперечував і вказував, що він дійсно мав намір отримати кредитні кошти, однак внаслідок неможливості активувати платіжну картку, кредитні кошти від Банку не отримував. Заборгованість, на яку вказує банк, не має ознак кредитної, оскільки є заборгованістю по сплаті членських внесків «Голд клубу».

Рішенням Вознесенського місьрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що Банком не доведено наявність кредитної заборгованості. Вказана ним сума заборгованості за кредитним договором є комісією за обслуговування. Встановлення у кредитному договорі такої комісії є незаконним, виходячи з вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Такі умови кредитного договору є нікчемними.

Не погодившись із вказаним рішенням, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов.

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

З матеріалів справи вбачається, що 09 жовтня 2013 року між Банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, який складався з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів.

Відповідач ознайомився з умовами кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна» та отримав платіжну карту НОМЕР_1 , що надає доступ до кредитного рахунку. Строк дії карти до 31 серпня 2017 року (а.с.80).

У своїй анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Приватбанк» відповідач зазначив, що Пам`ятку клієнта, що містить також Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування, отримав і ознайомився зі змістом під підпис (а.с.7).

Між тим, Банком не надано суду тарифи, з якими було під підпис ознайомлено відповідача.

Наявні в матеріалах справи тарифи на аркуші справи 8 містять посилання про те, що з 01 червня 2012 року Банком встановлюється щомісячна комісія за обслуговування (з 01.04.2013 р. членський внесок за участь в GoldКлубі) 20 грн./місяць. Однак, вказані тарифи з відповідачем не узгоджено, оскільки його підпис відсутній.

Згідно з розрахунком АТ КБ «Приватбанк» станом на 10 грудня 2018 року у ОСОБА_1 утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 53 490 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 135,89 грн., заборгованості за відсотками у сумі 45 230,78 грн., заборгованості з пені у сумі 5100 грн. та штрафів: 500 грн. (фіксована частина) і 2523,33 грн. (процентна складова).

Зазначений розрахунок враховує збільшення процентної ставки з 27,60% річних, яка встановлена з 09 жовтня 2013 року, до 32,40% річних з 01 вересня 2014 року та 42% річних з 01 квітня 2015 року.

Як вбачається зі змісту матеріалів справи заборгованість у сумі 135,89 грн. є щомісячною комісією за обслуговування (а.с.45-46).

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову Банку є законним та обґрунтованим, оскільки відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «Приватбанк» докази свідчать про наявність факту укладання між сторонами кредитного договору. Однак, Банком не доведено, його право на стягнення з відповідача щомісячної комісії за обслуговування у сумі 20 грн.

По-перше, Банком взагалі не надано доказів про погодження з відповідачем у договорі саме цієї суми комісії, оскільки він не надав підписаних ОСОБА_1 тарифів, тоді як анкета-заява позичальника свідчить про те, що він узгоджені тарифи підписував.

По-друге, нарахування вказаної Банком комісії є незаконним, виходячи з вищевикладених норм законодавства.

Враховуючи зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог законодавства.

Доводи апеляційної скарги Банку висновків суду не спростовують та ґрунтуються на власному трактуванні змісту умов кредитного договору.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 березня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

П.П. Лисенко

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.