Головуючий в 1 інстанції Дочинець С.І.
Доповідач Принцевська В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого суді Принцевської В.П.

суддів Биліни Т.І., Мироненко І.П.

секретар Тулянкіна М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 04 березня 2019 року у цивільній справі № 223/139/19 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта ім. М.С.Сургая» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» про стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він з 25 травня 2005 року працював на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая». Наказом від 21 березня 2014 року №316-к позивача було звільнено у зв`язку з переходом на пенсію. Внаслідок тривалої фізичної праці у підземним умовах у позивача розвилось хронічне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології ІІ стадія, помірний перебіг, легенева недостатність першого ступеню. Висновком МСЕК від 26 червня 2014 року позивачу вперше встановлена стійка втрата професійної працездатності внаслідок професійного захворювання у розмірі 30 відсотків та визнано останнього інвалідом ІІІ групи. Внаслідок професійного захворювання завдано шкоду здоров`ю позивача, що спричинило останньому моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від ОСОБА_1 додаткових зусиль для організації свого життя. Хвороба спричиняє позивачеві тяжкі фізичні і моральні страждання, порушує нормальні життєві зв`язки, останній вимушений витрачати час на лікування в різних медичних установах, намагаючись відновити здоров`я. Враховуючи вказані обставини позивач просить стягнути з Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на його користь одноразово моральну шкоду в сумі 30000,00 гривень.

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 04 березня 2019 року позов задоволено частково.

З даним рішенням не погодився позивач і оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд не повно з`ясував обставини справи і ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив апеляційний суд скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

До суду позивач і його представник не з`явилися, звернулися з заявою про розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним залишити без задоволення апеляційну скаргу відповідача з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням здоров`я.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. №1-9 рп/2004 моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. У випадку втрати потерпілим працездатності він зазнає значно більше моральної шкоди, ніж яка заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Судом правильно встановлено, що позивач з 15 січня 1986 року по 22 червня 2003 року працював на Державному підприємстві «Шахта ім. М.С. Сургая», що підтверджується копією трудової книжки від 11 серпня 1977 року .

Згідно виписки з акту огляду МСЕК серії 10 ААА №234679 від 26 червня 2014 року позивачу встановлено третю групу інвалідності та первинно 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням .

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23 червня 2014 року професійне захворювання ОСОБА_1 виникло внаслідок недосконалості технологічного процесу, неефективністю засобів боротьби з пилом .

Відповідно до виписного епікризу №859, медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізовано профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання №1005/954 від 13.06.2014 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: пневмоконіоз - хронічне обструктивне захворювання легень пилової етіології ІІ стадія, помірний перебіг, легенева недостатність першого ступеню .

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд перевірив доводи апеляційної скарги та дійшов висновку, що вони є безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом правильно встановлено, що внаслідок недосконалості умов праці на виробництві, пошкоджено здоров`я позивача, чим завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Викладене є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди відповідачем у відповідності зі ст. 237-1 КЗпП.

Також, судом правильно встановлено, що відповідач не заперечує проти того, що позивач отримав втрату професійної працездатності підчас роботи на ДП «Шахта ім. М.С. Сургая», також не заперечує проти причин втрати працездатності.

Вирішуючи питання щодо суми відшкодування матеріальної шкоди суд, правильно враховує вимоги розумності та справедливості, постійний характер негативних наслідків.

При цьому, суд звернув увагу, що позивач в обґрунтуванні свого позову зазначає, що моральна шкода обумовлена погіршенням життєвих умов, хвороба порушує нормальні життєві зв`язки, життєдіяльність позивача обмежена, у останнього змінився звичайний спосіб життя, однак ОСОБА_1 не конкретизує в чому саме виразились погіршення його життєвих умов, способу життя та порушення життєвих зв`язків.

Суд дійшов правильного висновку, щодо необхідності стягнути з відповідача Державного підприємства «Шахта ім. М.С. Сургая» на користь позивача ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 9000,00 (дев`ять тисяч) гривень, що буде цілком еквівалентним завданим моральним стражданням.

Апеляційний суд вважає, що суд повно і всебічно дослідив обставини справи і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 04 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 27.05.2019 року.

Суддя