Постанова

Іменем України

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 524/3934/16-ц

провадження № 61-34909св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Коротуна В. М.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит»,

відповідачі: ОСОБА_1 (позивач за зустрічним позовом), ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2017 року у складі судді Нестеренка С. Г. та постанову апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року у складі колегії суддів: Пікуль В. П., Одринська Т. В., Панченко О. О.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 03 липня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7/AV7-07-08, згідно з умовами якого останній отримав кредит для придбання автомобіля у розмірі 21 257,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі встановленому пунктом 4.1 кредитного договору строком до 02 липня 2015 року.

Крім того, 03 липня 2008 року на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, були укладені договір застави транспортного засобу та з відповідачем ОСОБА_2 - договір поруки.

ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконав, допустив утворення заборгованості, яка станом на 12 квітня 2016 року складає 18 025,71 дол. США та 460 928,22 грн пені, що загалом згідно з курсом НБУ станом на 12 квітня 2016 року становить 921 856,44 грн і судові витрати, та яку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило суд стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

У листопаді 2016 року до суду звернувся відповідач ОСОБА_1 із зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання кредитного договору.

Позов мотивовано тим, що банк змінив умови кредитного договору без його згоди, а саме в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 17,6 % річних. Крім того, посилався на те, що не отримував кредитні кошти, а тому просив розірвати кредитний договір від 03 липня 2008 року № 7/AV7-07-08, укладений між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2017 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 7/AV7-07-08, яка станом на 12 квітня 2016 року, складається із: заборгованості із сплати кредиту у розмірі 14 124,36 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 12 квітня 2016 року 361 159,89 грн; заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у розмірі 3 901,35 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 12 квітня 2016 року 99 757,52 грн; пеню за прострочення сплати коштів із повернення кредиту та процентів за користування кредитом на суму 460 929,22 грн та судовий збір у розмірі 13 827,68 грн.

Відмовлено ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання кредитного договору.

Частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконав, допустив утворення заборгованості, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення боргу з поручителя ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що банк пред`явив вказані вимоги поза межами шестимісячного строку чинності поруки встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, суд першої інстанції відмовив за необґрунтованістю позовних вимог.

Постановою апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2017 року в частині відмову у солідарному стягненні заборгованості з фінансового поручителя ОСОБА_2 - скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в цій частині задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість.

Змінено рішення в частині порядку стягнення заборгованості та судового збору, стягнувши солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором від 03 липня 2008 року № 7/AV7-07-08 станом на 12 квітня 2016 року, а саме: заборгованість із сплати кредиту у розмірі 14 124,36 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 12 квітня 2016 року 361 159,89 грн; - заборгованість із сплати процентів за користування кредитом у розмірі 3 901,35 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 12 квітня 2016 року 99 757,52 грн; пеню за прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом у розмірі 460 929,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір у розмірі 6 913,84 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір у розмірі 6 913,84 грн.

В іншій частині рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2017 року залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір у розмірі 15 210,45 грн.

Стягуючи солідарно заборгованість за кредитним договором з боржника та поручителя, апеляційний суд виходив із того, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з позовом до поручителя в межах передбаченого договором трирічного строку, тому цей строк не можна вважати пропущеним.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , апеляційний суд зазначив, що збільшення процентної ставки без повідомлення позичальника не є порушенням умов договору та не може бути підставою для розірвання договору.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

У червні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу у якій просить скасувати рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області та постанову апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання кредитного договору, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити. Розірвати кредитний договір від 03 липня 2008 року № 7/AV7-07-08, укладений між ним та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судами не було надано належної правової оцінки висновкам судової економічної експертизи, проведеної Полтавським бюро судово-економічної експертизи та аудиту. Банком незаконно в односторонньому порядку було збільшено розмір процентної ставки до 17,6 %, що суттєво вплинуло на загальну суму заборгованості, а тому банком було порушено істотні умови кредитного договору, що є підставою для його розірвання.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються та в касаційному порядку не переглядаються (стаття 400 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не подано

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області. Зупинено виконання рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2017 року та постанови апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року.

31 липня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи та норми права, які регулюють спірні правовідносини:

Суди встановили, що 03 липня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 7/AV7-07-08, на виконання умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 21 257,00 доларів США, зі строком до 02 липня 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом за процентними ставками, встановленими пунктом 4.1 кредитного договору.

Пунктом 2.3 кредитного договору визначено цільове використання кредитних коштів - придбання автомобіля.

Відповідно до пункту 3.3 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався здійснювати щомісячні ануїтетні платежі по погашенню заборгованості по кредиту згідно графіку погашення заборгованості. Умовами кредитного договору встановлено розмір ануїтетних щомісячних платежів, що мають бути сплачені позичальником. Так, протягом першого року користування кредитом розмір щомісячного ануїтетного платежу становить 421,00 грн, другого - 414,00 грн, третього - 412, 00 грн, четвертого - 411,00 грн, п`ятого - 408,00 грн, шостого - 404,00 грн, сьомого - 397,00 грн.

У пункті 4.1 кредитного договору було визначено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами упродовж першого року кредитування в розмірі 15,6%, другого року 15%, третього - 14,90%, четвертого - 14,70%, п`ятого -14,3%, шостого - 13,3%, сьомого -10,3% річних.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Обґрунтовуючи позовну заяву про розірвання кредитного договору, ОСОБА_1 посилався на порушення банком умов договору, а саме на те, що без його відома було збільшено процентну ставку.

Проте, згідно з пунктами 4.7, 4.8 даного договору сторони домовилися, що у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних ануїтетних платежів та/або процентів або ж у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, зокрема передбачених у пункту 5.2 кредитного договору ( позичальник не уклав зі страховиком договір страхування предмету застави на наступний рік кредитування або позичальник уклав договір страхування предмету застави на не погоджених банком умовах) за користування кредитним ресурсами встановлюється процентна ставка у розмірі 17,6 % річних. При цьому, сторонами цього договору було оговорено, що для застосування нової підвищеної процентної ставки та нового розміру щомісячного ануїтетного платежу не вимагається укладення будь-яких інших додаткових документів.

Суди встановили, що ОСОБА_1 виконував умови кредитного договору фактично до початку липня 2009 року та сплачував кошти на погашення кредиту та процентів у визначених розмірах та згідно з графіком. Однак, позичальник всупереч вимогам пункту 5.2. кредитного договору, з 2-го року кредитування перестав укладати договори страхування предмету застави, внаслідок чого банк з 03 липня 2009 року відповідно пункту 4.8. кредитного договору збільшив на умовах, передбачених кредитним договором, розмір процентної ставки за користуванням кредитом до 17,6 % річних з визначенням відповідних розмірів щомісячних платежів за кредитом.

Тобто, банк відповідно до умов договору правомірно скористався своїм правом на збільшення процентної ставки. При цьому, договір не містить обов`язку банку повідомляти про дане збільшення позичальника.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції з висновком якого в оскаржуваній частині погодився і апеляційний суд, правильно виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги щодо того, що суди не надали належної правової оцінки висновку судової економічної експертизи від 31 жовтня 2017 року, проведеної Полтавським бюро судово-економічної експертизи та аудиту, необґрунтовані, оскільки питання поставлені на вирішення вказаної експертизи стосуються розміру заборгованості, який ОСОБА_1 не оспорює та в цій частині рішення суду не оскаржує.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині - без змін, оскільки підстави для їх скасування в цій частині відсутні.

За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 липня 2018 року зупинено виконання рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2017 року та постанови апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховних Суд поновлює виконання рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2017 року та постанови апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про розірвання кредитного договору залишити без змін.

Поновити виконання рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 12 грудня 2017 року та постанови апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

В. М. Коротун

М. Є. Червинська