ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 травня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/10395/18

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/458/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.

із секретарями судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - ОСОБА_1

Відповідач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору та зобов`язання вчинити певні дії,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 10 грудня 2018 року

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» та просив:

визнати недійсним з 31.10.2006 року пункт 7.1 Розділу 7 (Відповідальність сторін) договору про надання споживчого кредиту від 31.10.2006 року №0, укладеного між ним та АКІБ «УкрСиббанк», яким передбачено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, визначених договором, зокрема, термінів повернення кредиту, сплати процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додаткової сплатити пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті;

зобов`язати банк здійснити перерахунок зобов`язань ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту від 31.10.2006 року №0 та зарахувати в погашення зобов`язань (за договором про надання споживчого кредиту від 31.10.2006 року №0) грошові кошти, зараховані раніше в погашення нарахованої пені.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що оспорювані умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 %) вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, є несправедливими.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не встановлення судом всіх фактів, що є предметом доказування, висновки суду не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої істанції в своєму рішенні не зазначив, чи були порушені і ким права, свободи та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Апелянт вважає, що факт укладення між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, у тому числі і за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_1, не підтверджений належними і допустимими доказами і не має значення при вирішенні цієї справи. Стверджує, що правовідносини між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» не встановлювались і не досліджувались.

У встановлений судом строк відзиви учасниками справи не подавались.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи аргументи скарги апеляційним судом встановлено наступне.

31 жовтня 2006 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», який в подальшому перейменований в ПАТ «УкрСиббанк», укладений договір № 0 про надання кредиту, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 280000 доларів США та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором в строк до 30 жовтня 2017 року. Зазначені обставини позивачем в апеляційному суді не спростовувались і не заперечувались.

Як встановлено судом, 21 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладений договір факторингу, за умовами якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобовязується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених Договором, у тому числі за зобов`язанням (факторинг), яке виникло на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 361217000 від 31.10.2006 року.

Згідно п. 2.2 Договору права вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед Клієнтом, без права нарахування відсотків, комісій, неустойки, що передбачені умовами первинних договорів, та визначені в реєстрі Боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день підписання цього Договору.

На спростування факту укладення між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» вказаного договору факторингу апелянтом належних і допустимих документальних доказів суду апеляційної інстанції не надано.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсним, починаючи з жовтня 2006 року, пункт 7.1. Договору про надання споживчого кредиту від 31.10.2006 року, укладеного між ним та АКІБ «УкрСиббанк» та зобов`язати ПАТ «УкрСиббанк» здійснити перерахунок зобов`язань ОСОБА_1 за цим договором та зарахувати в погашення зобов`язань за кредитним договором від 31.10.2006 р. грошові кошти, зараховані раніше в погашення нарахованої пені.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що 21 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та та ТОВ факторингова компанія «Довіра та гарантія» укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, у тому числі за зобов`язаннім (факторинг), яке виникло на підставі Договору про надання споживчого кредиту від 31 жовтня 2006 року № 361217000.

Після укладення договору факторингу від 21 вересня 2015 року АТ «УкрСиббанк» не є стороною кредитних та забезпечувальних щодо повернення кредиту правовідносин, які є предметом розгляду у даній справі, тобто особа, до якої пред`явлений позов, не повинна відповідати за ним.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Розділ І книги п`ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов`язання, зокрема положення щодо сторін у зобов`язанні.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Закон не обмежує передачу прав кредитора у зобов`язанні за договором факторингу категорією боржників, право вимоги до яких відступається за цим договором.

Зважаючи на суть спору, заявлений ОСОБА_1 позов до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним з жовтня 2006 року пункту 7.1 розділу 7 кредитного договору від 31.10.2006 р. та про зарахування у погашення зобов`язань грошових коштів, зарахованих раніше в погашення нарахованої пені, безпосередньо впливає на права та інтереси нового кредитора - ТОВ факторингова компанія «Довіра та гарантія», яка не є стороною у цій справі.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення частин 1 та 2 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Зважаючи на сукупність обставин справи, апеляційний суд приходить до висновку, що внаслідок укладення Договору факторингу від 21 вересня 2015 року у правовідносинах між позичальником ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» відбулась заміна кредитора у кредитному зобов`язанні, а саме ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 31 жовтня 2006 року № 0, та є належним відповідачем у даній справі. Проте, питання про заміну належного відповідача, або залучення нового кредитора у якості співвідповідача позивачем не порушувалось.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного рішення суду першої інстанції і не містять передбачених процесуальним законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: