Справа № 216/2607/18
провадження №2/216/168/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2019 року Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Бутенко М. В.

за участю

секретаря Клименко О.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Криворізька Універсальна товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,-

СУТЬ ПОЗОВУ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Криворізька Універсальна товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Заяву обґрунтовано наступним 21.03.2000 року в м. Кривий Ріг Дніпропетровська область позивач та відповідачі по справі уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири загальною площею 51,50 кв.м., житловою площею 27.80 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Цей договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений у виконання біржової угоди, та зареєстрований на Криворізькій Універсальній Товарній Біржі 21.03.2000 року за №001/105-Н. На момент укладання цього договору, працівники Криворізької УТБ пояснили сторонам по справі, що у відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на той час, укладений нами договір зареєстрований на біржі є законним і не потребує нотаріального посвідчення. 04.04.2000 року, після укладання цього Договору, позивач зареєструвала його в КП ДОР «Криворізьке БТІ», на праві приватної власності, де було зроблено відповідний запис у реєстраційну книгу за 140П сторінка 566 запис 561. Отже, ця квартира належить позивачу на праві приватної власності. На початку травня 2018 року у позивача виникла необхідність продати належну їй квартиру. Вона знайшла покупців, та розпочала збір необхідних документів для укладання договору купівлі-продажу квартири. 08.05.2018 року, після звернення до КП ДОР «Криворізьке БТІ», відповідачка по справі ОСОБА_2, яка на той час діяла як представник позивача, отримала архівну довідку на підтвердження проведення позивачем державної реєстрації цього договору. Після цього, позивач звернулася до нотаріуса із документами, для проведення реєстрації договору купівлі-продажу цієї квартири, однак нотаріус пояснив, що не може цього зробити бо, договір купівлі-продажу квартири укладений сторонами по справі є недійсний, бо нотаріально не посвідчений. При цьому, нотаріус пояснив позивачу, що я вона має право звернутися до суду з відповідною позовною заявою, після чого не буде перешкод у здійсненні її законного права на розпорядження майном, яке належить позивачу на праві приватної власності. Внаслідок невизнання дійсності Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.03.2000 року нотаріальною конторою, позивач не може розпорядитися належною їй квартирою, що порушує надане їй як власнику право розпорядження своїм майном. Просить суд винести рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу від 21 березня 2000 року зареєстрований на Криворізькій Універсальній Товарній Біржі за №001/105-Н, та зареєстрованим 04 квітня 2000 року в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на праві приватної власності за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, запис у реєстраційну книгу 140П сторінка 561 запис 561, нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири загальною площею 51,50 кв.м., житловою площею 27.80 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 у судове засідання не з*явилися, представник позивача надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без їх присутності, без фіксації технічними засобами.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, кожний окремо, надали суду заяву, у який позовні вимоги позивача визнають в повному обсязі, просять суд слухати справу без їх присутності та без застосування технічних засобів.

Представник третьої особи - Криворізької Універсальної товарної біржі, який належним чином повідомлявся про день та час слухання справи, в судове засідання з невідомих суду причин не з'явився, жодної заяви або клопотання до суду не надав.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом встановлено, що 21.03.2000 року в м. Кривий Ріг Дніпропетровська область ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири загальною площею 51,50 кв.м., житловою площею 27.80 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 Цей договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений у виконання біржової угоди, та зареєстрований на Криворізькій Універсальній Товарній Біржі 21.03.2000 року за №001/105-Н. (а.с.16)

04.04.2000 року, після укладання цього Договору, ОСОБА_1 зареєструвала його в КП ДОР «Криворізьке БТІ», на праві приватної власності, де було зроблено відповідний запис у реєстраційну книгу за 140П сторінка 566 запис 561. (а.с.17,18,19-23).

Сторони по справі не ухилялися від нотаріального посвідчення договору, оскільки вважали, що уклали договір законно, позивач сплатила кошти відповідачам та вселилася в квартиру, де і мешкає по теперішній час.

Отже, відбулося фактично повне виконання умов договору, позивач зареєструвала договір в КП ДОР «Криворізьке БТІ», на праві приватної власності, вселилася в квартиру та вільно користуюся нею.

Відповідачі по справі не зверталися до позивача, що до невиконання або неналежне виконання умов договору. Отже, ця квартира належить позивачу на праві приватної власності.

Оскільки, відповідно до статті 15 Закону України "Про товарну біржу", яка на момент укладення таких "біржових угод", дозволяла їх укладати без подальшої нотаріальної реєстрації, угода купівлі-продажу нерухомого майна - нотаріально оформлена не була.

На даний час нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нерухомості позивач не має можливості, оскільки нотаріальне посвідчення таких договорів на даний час законодавством не передбачено, у зв*язку із чим звертається до суду.

При укладенні договору між сторонами було досягнуто згоди зі всіх істотних умов договору, договір між сторонами було виконано у повному обсязі.

Після укладання зазначеного договору, позивачем було повністю виконано його умови.

Підтвердженням виконання сторонами договору є видача покупцю та продавцю екземпляра договору, другий екземпляр залишений на зберігання в біржі.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 55 Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина.

Відповідно до статті 15 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов'язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло [2, ст. 141]. Відповідно до цього положення гарантується не тільки свобода його придбання, але й можливість його вільного користування, його недоторканість, недопущення примусового позбавлення, не інакше, як на підставі і за рішенням суду. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність не тільки дає свободу розпорядження, власність й зобов'язує: вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Положення Конституції України продовжується в нормах Глави 23 Цивільного кодексу України, який встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд [3, ст. 356].

Так, у ч. 1 ст. 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов'язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню.

Окрім того, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 41 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків.

Відповідно до частини 2 статті 47 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального засвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.

Частиною 2 статті 220 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) передбачено, якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Тобто, викладені аналогічні норми щодо підстав визнання договору дійсним в діючому ЦК України(в редакції 2003 року), та ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення угоди.

Встановлення дійсності договору купівлі-продажу нерухомого майна, віднесено до компетенції суду.

Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню й державній реєстрації.

При викладених обставинах є всі підстави визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі - дійсним. У відповідності з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Частиною 2 статті 12 Закону України «Про власність» від 1991 року, який був чинним станом на 29 жовтня 2002 року, визначено, що громадянин набуває право власності на майно на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Проаналізувавши те, що договір купівлі-продажу сторін по справі не знаходиться в протиріччі з законом, в момент його укладення він був виконаний повністю і до цього часу ніхто із сторін по правочину не вимагає його розірвання, позивач зареєструвалася за адресою набутого житла, де продовжує мешкати до сьогоднішнього часу, суд вважає, що угоду необхідно визнати дійсною.

Керуючись ст. ст. 220 ЦК України, 5, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Криворізька Універсальна товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу від 21 березня 2000 року зареєстрований на Криворізькій Універсальній Товарній Біржі за №001/105-Н, та зареєстрованим 04 квітня 2000 року в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на праві приватної власності за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, запис у реєстраційну книгу 140П сторінка 561 запис 561, нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири загальною площею 51,50 кв.м., житловою площею 27.80 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Дніпровський апеляційний суд через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов*язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

СТОРОНИ ПО СПРАВІ:

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, ІПН НОМЕР_2, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_3, ІПН НОМЕР_4, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_4

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, НОМЕР_5, ІПН НОМЕР_6, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_5

Третя особа: Криворізька Універсальна товарна біржа, , 50077, м. Кривий ріг вул. Івана Сірка, буд 40.

Суддя: М. В. Бутенко