Постанова

Іменем України

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 541/735/16-ц

провадження № 61-29872св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 червня 2017 року у складі судді Сидоренка Ю. В. та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року у складі колегії суддів:

Чумак О. В., Дряниці Ю. В., Кривчун Т. О.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином.

Позовна заява мотивована тим, що 30 травня 2015 року на вулиці Леніна біля будинку № 16б у селі Гаркушинці Миргородського району Полтавської області ОСОБА_2 , не маючи посвідчення водія, керуючи мотоциклом марки «Viper V200N», який належить його батькові ОСОБА_3 , не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, не впорався з керуванням та допустив падіння з мотоцикла, який, рухаючись неконтрольовано, скоїв наїзд на ОСОБА_1 , яка стояла неподалік від дороги.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) позивач згідно з висновком судово-медичної експертизи отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до пошкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 16 січня 2016 року, яка набрала законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене частиною першою статті 286 КК України, та застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження.

Посилаючись на те, що неправомірними діями ОСОБА_2 позивачу було завдано матеріальну шкоду та моральну шкоду, ОСОБА_1 , з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд стягнути

з ОСОБА_2 , а у разі відсутності у нього майна, достатнього для відшкодування завданої ним матеріальної та моральної шкоди, з його батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на її користь в порядку відшкодування матеріальної шкоди - 15 764,30 грн та 300 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 27 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 860,41 грн

у відшкодування завданої матеріальної шкоди та 45 000 грн моральної шкоди.

У разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_2 майна, достатнього для відшкодування завданої ним шкоди, вказану суму або частку, якої не вистачає до вказаної суми, ухвалено стягнути на користь ОСОБА_1 солідарно з його батьків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами витрати на придбання ліків та лікування на загальну суму 4 860,41 грн, однак не доведено факти пошкодження мобільного телефону позивача та її велосипеду, що могли б бути підставою для відшкодування їх вартості, а також розмір витрат на придбання продуктів харчування та необхідність їх придбання у вказаному обсязі саме внаслідок дій відповідача. Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 27 червня 2017 року змінено в частині визначення розміру судових витрат за проведення судово-медичної експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати за проведення судово-медичної експертизи по 501,93 грн з кожного.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу завдана майнова шкода, яка підлягає стягненню з останнього на її користь. Проте, не врахував, що позивачем була проведена судово-медична експертиза у сумі 1 505,80 грн, розмір якої підлягає стягненню з відповідачів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають обставинам справи, зокрема, безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат за пошкодження мобільного телефону та велосипеду, витрат на придбання продуктів харчування, а також 300 000 грн моральної шкоди. Разом з тим, суди не застосували положення частини першої статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим рішення судів є такими, що ґрунтуються на нормах закону.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники судового процесу не скористались правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 « Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі № 541/735/16-ц (провадження № 61-29872св18) призначено повторний автоматичний розподіл.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 30 травня 2015 року на

вулиці Леніна біля будинку № 16б у селі Гаркушинці Миргородського району Полтавської області ОСОБА_2 , не маючи посвідчення водія, керуючи мотоциклом марки «Viper V200N», який належить його батькові ОСОБА_3 , не врахував дорожню обстановку та дорожні умови, не впорався з керуванням та допустив падіння з мотоцикла, який, рухаючись неконтрольовано, скоїв наїзд на ОСОБА_1 , яка стояла неподалік від дороги.

У результаті вказаної ДТП позивач згідно з висновком судово-медичної експертизи отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до пошкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 16 січня 2016 року, яка набрала законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене частиною першою статті 286 КК України, та застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження.

У зв`язку з отриманою під час ДТП травмою, позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Миргородської центральної районної лікарні та була прооперована.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що внаслідок ДТП з вини відповідача позивачу завдано майнову шкоду, розмір якої становить 4 860,41 грн, та врахувавши, що вказаний розмір підтверджений належними та допустимим доказами, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктами 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що неправомірними діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я внаслідок ДТП.

Встановивши, що моральну шкоду позивачу заподіяно відповідачем, яким є неповнолітнім, та врахувавши принцип розумності і справедливості при визначенні розміру моральної шкоди, суди дійшли обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у визначеному розмірі.

Переглядаючи правомірність рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини другої статті 303 ЦПК України

(у редакції, чинній на час ухвалення рішення апеляційного суду) апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Встановивши, що неподання позивачем до суду першої інстанції доказів на підтвердження розміру понесених витрат за проведення судово-медичної експертизи в сумі 1 505,80 грн було зумовлено поважними причинами, зокрема, станом здоров`я, апеляційний суд обґрунтовано стягнув понесені позивачем витрати на проведення судово-медичної експертизи з відповідачів на підставі частин першої, третьої статті 88 ЦПК України

(у редакції, чинній на час ухвалення рішення апеляційного суду).

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів попередніх інстанцій не відповідають обставинам справи та суди не застосували положення частини першої статті 1166 ЦК України, а також не в повному об`ємі відшкодували шкоду, колегія суду не бере до уваги з огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт пошкодження мобільного телефону та велосипеду, а також щодо розміру витрат на придбання продуктів харчування та необхідність їх придбання у зазначеному позивачем обсязі саме внаслідок дій відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого

2010 року).

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками судів, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області

від 27 червня 2017 року в незміненій частині та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська А. І. Грушицький В. В. Сердюк