Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 321/281/17

провадження № 61-25655св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області на рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року у складі судді Олійника М. Ю. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року у складі суддів: Онищенка Е. А., Бєлки В. Ю., Воробйової І. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області про захист порушеного права на виділення частки (паю) в натурі.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 26 липня 2016 року йому було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , яка перебувала у власності колишнього колективного сільськогосподарського підприємства «Пам`ять Леніна» (далі - КСП «Пам`ять Леніна»). Звернувшись із заявою до Михайлівської селищної ради про надання «викопіровки» земельної ділянки, яка повинна була виділена йому в натурі взамін сертифікату на право на земельну частку (пай), він отримав відповідь про відсутність вільних земель колективної власності, які підлягають паюванню та про те, що виділення земельної ділянки можливо за рахунок земель державної власності. Крім того, на його звернення з відповідною заявою до Головного Управління Держгеокадастру у Запорізькій області, йому було надано відповідь про те, що вказана установа не наділена правом вирішувати питання щодо виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Від Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області, на його заяву ним була отримана відповідь про те, що згідно пункту 4 статті 122 ЗК України, розпорядником земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності є Головне Управління Держгеокадастру України в Запорізькій області. Вважає, що його право на отримання земельної частки (паю) в натурі згідно сертифікату серії НОМЕР_1 , виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області порушено.

Посилаючись на викладене, просив суд визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та зобов`язати Головне Управління Держгеокадастру у Запорізької області та Михайлівську районну державну адміністрацію Запорізької області виділити йому із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території Михайлівської селищної ради в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 26 липня 2016 року Михайлівською районною державною адміністрацієюЗапорізької області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Михайлівську районну державну адміністрацію Запорізької області виділити ОСОБА_1 . із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 26 липня 2016 року Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області. В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що наявність належним чином оформленого та зареєстрованого сертифікату на земельну частку (пай) засвідчує право позивача на виділення земельної ділянки в натурі та отримання відповідного документу про права власності на землю.

Рішення щодо виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності належать до повноважень сільських, селищних, міських рад та районних державних адміністрацій, тому наявні підстави для зобов`язання Михайлівської районної державної адміністрації виділити ОСОБА_1 із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території Михайлівської селищної ради в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 26 липня 2016 року Михайлівською районною державною адміністрацією.

Відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог, суд виходив із того, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області не наділене повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками колишніх колективних сільськогосподарських підприємств.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року залишено без змін.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для зобов`язання Михайлівської районної державної адміністрації виділити ОСОБА_1 із земель запасу сільськогосподарського призначення, розташованих на території Михайлівської селищної ради в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 26 липня 2016 року Михайлівською районною державною адміністрацією.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що землі КСП «Пам`ять Леніна» розпайовані, вільних земель колективної власності, які підлягають паюванню на території Михайлівської селищної ради немає. Чинним законодавством визначено вичерпний перелік громадян, які мають право на виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель запасу чи резервного фонду. Стратегією удосконалення механізму управління у сфері використання та охорони земель сільськогосподарського призначення державної власності та розпорядження ними, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 07 червня 2017 року № 413, зобов`язано Держгеокадастр та його територіальні органи передавати земельні ділянки відповідно до зазначених переліків, насамперед учасникам антитерористичної операції. Крім того, Михайлівська районна державна адміністрація Запорізької області не має права розпоряджатися землями запасу сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності.

Позиція ОСОБА_1 - позивача у справі

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначив про те, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про захист його права на отримання земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) та зобов`язали Михайлівську селищну раду Михайлівського району Запорізької області виділити йому земельну ділянку в натурі (на місцевості) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай). Доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновків судів. Крім того, доводи касаційної скарги про те, що державною програмою на Держгеокадастр та його територіальні органи покладено обов`язок надавати земельні ділянки учасникам антитерористичної операції не стосуються суті спору і не повинні бути прийняті до уваги.

16 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом статті 213 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення суду першої інстанції (далі - ЦПК України 2004 року), та статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 214 ЦПК України 2004 року та частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення у повній мірі не відповідають.

Суди установили, що відповідно до рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 червня 2016 року за ОСОБА_1 було визнано право власності на земельну частку (пай) КСП «Пам`ять Леніна» Михайлівського району Запорізької області в розмірі 4,82 га, зобов`язано Михайлівську районну державну адміністрацію Запорізької області прийняти рішення із виготовлення та видачі ОСОБА_1 сертифікату на право на земельну частку (пай) розміром 4,82 га із земель колективної власності КСП «Пам`ять Леніна».

26 липня 2016 року ОСОБА_1 було видано сертифікат на земельну частку (пай) серії НОМЕР_2 , згідно якого йому належить право на земельну частку (пай) із земель, які перебувають у колективній власності КСП «Пам`ять Леніна», розміром 4,82 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Згідно повідомлення Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 29 вересня 2016 року за № 407, ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися для реалізації свого права на земельну частку (пай) до головного управління Держгеокадастру в Запорізькій області або його територіального органу, які зможуть визначити місце розташування земельної ділянки із земель державної власності, або до суду, який визначить за рахунок яких земель буде виділено земельну ділянку.

Відповідно до повідомлення управління Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області від 24 листопада 2016 року, з урахуванням пункту 4 статті 122 ЗК України, повноваження з передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, у власність або користування для всіх потреб належить Центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам. Відповідно до підпункту 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України за № 14, Головне Управління, відповідно до покладених на нього завдань, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, в положенні про управління Держгеокадастру у Василівському районі (як підпорядкованого органу) такі повноваження відсутні. Землями державної власності сільськогосподарського призначення розпоряджається Головне Управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

У повідомленні Головного Управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 10 січня 2017 рокузазначено, що відповідно до Положення про Головне управління Держгеокадастру Запорізькій області від 17листопада 2016 року № 308 до повноважень Головного управління не входить визначення місця розташування земельних ділянок, які громадяни бажаються отримати у власність. Згідно зі статтею 118 ЗК України, громадянин, який бажає отримати у власність земель ділянку, подає клопотання до органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, у відповідності до повноважень визначених статтею 122 ЗК України разом з: графічним матеріалом на якому зображене бажане місце розташуванні земельної ділянки. Законодавством не визначено перелік джерел, звідки громадянин може отримати графічний матеріал. Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області не є розпорядником земель колективної власності, а є розпорядником земель визначених частиною четвертою статті 122 ЗК України.

У повідомленні Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області від 31 січня 2017 року за № 07/0319, зазначено, що згідно пункту 4 статті 122 ЗК України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передають у власність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи (в даній конкретній ситуації Головне управління Держгеокадастру України у Запорізькій області). До 01 січня 2013 року вищезазначені повноваження були і у районної державної адміністрації. В зв`язку з вищезазначеним, голова районної державної адміністрації не може приймати рішення щодо визначення земельної ділянки з числа земель державного земельного фонду розміщених на території Михайлівської селищної ради та видати розпорядження щодо розробки проекту відведення товарного сільськогосподарського виробництва взамін сертифікату на право на земельну частку( пай).

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.

Отже, зазначений закон є спеціальним щодо проведення процедури виділення земель за сертифікатами на землю.

Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Отже, зазначеною правовою нормою встановлено відсутність будь-яких строків для звернення із сертифікатом для виділення земельної ділянки в натурі.

Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня

1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Оскільки усі землі КСП «Пам`ять Леніна» вже розпайовані та виділені громадянам в натурі (на місцевості), позивач має право на отримання земельної ділянки із земель резерву (запасу).

В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Частиною другою статті 14 Конституції Українивизначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку та приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-VI внесено зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01 січня 2013 року, цим Законом змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування.

З огляду на викладене належним суб`єктом, який наділений правом розпорядження державними землями запасу сільськогосподарського призначення, є Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) згідно з абзацом першим пункту 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України вважається правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства, таке право повинно бути реалізовано відповідним державним органом.

Право особи на власність не може ставитися в залежність від визначення законодавчого органу, який повинен забезпечити реалізацію цього права.

Як зазначалося вище, неодноразові звернення ОСОБА_1 до органів влади та органів місцевого самоврядування щодо виділення йому земельної ділянки на підставі сертифіката на право на земельну частку залишені без задоволення.

Відповідно до частини одинадцятої статті 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Вважаючи своє право порушеним, ОСОБА_1 звернувся до суду за його захистом.

Ухвалюючи рішення про зобов`язання Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області виділити ОСОБА_1 земельну ділянку в натурі на місцевості відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 26 липня 2016 року Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області, суди не звернули уваги на те, що повноваження щодо реалізації права ОСОБА_1 на земельну ділянку частку (пай) в силу вимог частини четвертої статті 122 ЗК України із земель резервного фонду покладені саме на Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Оскаржувані судові рішення ґрунтуються на неправильному застосуванні вищенаведених норм матеріального права та ухвалені з порушенням норм процесуального права.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 323/323/17 (провадження № 61-9871св18) у постанові від 20 червня 2018 року.

Відповідно до статті 412 ЦПК Українипідставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області виділити ОСОБА_1 із земель резервного фондудержавної власності на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області в натурі на місцевості земельну ділянку відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 26 липня 2016 року Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Михайлівської районної державної адміністрації Запорізької області задовольнити частково.

Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 02 листопада 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області виділити ОСОБА_1 із земель резервного фонду державної власності на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької областів натурі (на місцевості) земельну ділянку відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 , виданого 26 липня 2016 року Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

В. В. Пророк

С. П. Штелик