ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5126/19 Справа № 210/4916/18 Суддя у 1-й інстанції - Ступак С. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Криворіжремспецтранс»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжремспецтранс» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року, яке ухвалено суддею Ступаком С.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжремспецтранс» (надалі - ТзОВ «Криворіжремспецтранс») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров'я.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 01 квітня 2015 року по 28 грудня 2018 року працював у відповідача слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду локомотивного ДЕПО.

Висновком МСЕК від 11 жовтня 2016 року позивачу первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності, безстроково.

При наступному переогляді висновком МСЕК від 25 липня 2017 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, безстроково.

Вважає, що відповідач, не забезпечивши на його робочому місці безпечні та нешкідливі умови праці, порушив його законні права, що призвело до професійного захворювання, втрати працездатності, до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

У зв'язку з чим, просив суд стягнути на його користь 170 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ «Криворіжремспецтранс» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ТзОВ «Криворіжремспецтранс» на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ТзОВ «Криворіжремспецтранс» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не враховано, що ТзОВ «Криворіжремспецтранс» не вчиняв будь - яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв'язку з ушкодженням здоров'я та заподіянню моральних страждань позивачу.

Суд не врахував, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров'я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці.

Матеріали справи не містять належних доказів щодо спричинення моральної шкоди позивачу, а визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Також звертає увагу на те, що суд першої інстанції порушив право відповідача щодо можливості реалізації права на подання відзиву на позовну заяву, оскільки ТзОВ «Криворіжремспецтранс» не було обізнано про наявність цивільного позову та про розгляд зазначеної справи.

Зазначає, що ТзОВ «Криворіжремспецтранс» є неналежним відповідачем в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди за весь період його роботи в шкідливих умовах праці, оскільки суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивач працював на інших підприємствах.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 01.04.2015 року по 28 грудня 2015 року працював на підприємстві відповідача слюсарем з ремонту рухомого складу 6 розряду локомотивного ДЕПО (а.с. 5-8).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 17 серпня 2016 року форми П-4, професійне захворювання у позивача виникло за обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого та недосконалість технології (а.с. 11)

Згідно п. 17 Акту, причиною виникнення професійного захворювання позивача є статичне навантаження - величина навантаження за зміну (КгС) при утриманні вантажів двома руками перевищує в 1,8 рази (нормативне значення 97 000, фактичне 172340), нахили тулуба перевищує в 1,1 рази (нормативне значення до 100, фактичне 112) (а.с. 11).

Висновком МСЕК від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_1, первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково (а.с. 13)

При повторному переогляді висновком МСЕК від 25 липня 2017 року ОСОБА_1, повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, безстроково (а.с. 14)

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки ушкодження здоров'я позивач отримав під час виконання ним трудових обов'язків і наявності у зв'язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв'язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз'ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не враховано, що ТзОВ «Криворіжремспецтранс» не вчиняв будь - яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв'язку з ушкодженням здоров'я та заподіянню моральних страждань позивачу, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не знімають з відповідача обов'язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що суд не врахував, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров'я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві відповідача в період з квітня 2015 року по грудень 2015 рік (а.с. 6-8).

Відповідно до висновку МСЕК від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_1, первинно встановлено 20% втрати професійної працездатності безстроково, при наступному переогляді висновком МСЕК від 25 липня 2017 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, безстроково(а.с. 13-14).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ТзОВ «Криворіжремспецтранс» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім'ї, і рівних та невід'ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов'язком держави (ст. 3 Конституції України).

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача, що ТзОВ «Криворіжремспецтранс» є неналежним відповідачем в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди за весь період його роботи в шкідливих умовах праці, оскільки суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що позивач працював на інших підприємствах, так як вбачається з Акту форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 15 травня 2017 року, причиною професійного захворювання ОСОБА_1 є тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технології, яке виникло у зв'язку з порушенням керівництвом, де працював позивач, зокрема і керівництво відповідача ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Як вбачається з трудової книжки, позивач з 01.04.2015 року по 28.12.2015 року працював слюсарем по ремонту рухового складу локомотивного депо, цеху з ремонту рухомого складу в ТзОВ «Криворіжремспецтранс» .

Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини ТзОВ «Криворіжремспецтранс», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці в період виконання ним робіт на підприємстві відповідача, умов праці відповідно до нормативно-правових актів, на думку колегії судів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача ТзОВ «Криворіжремспецтранс» була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обов'язок з її відшкодування.

Колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача ТзОВ «Криворіжремспецтранс», що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Згідно роз'яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача ТзОВ «Криворіжремспецтранс» на користь позивача, суд першої інстанції не врахував наведені вище роз'яснення.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, відсутність погіршення стану його здоров'я, тривалість роботи позивача з 01.04.2015 року по 28.12.2015 року в умовах впливу шкідливих факторів на ТзОВ «Криворіжремспецтранс», вважає необхідним змінити рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ТзОВ «Криворіжремспецтранс» на користь ОСОБА_1, зменшивши його з 40 000 гривень до 20 000 гривень.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, тяжкість тілесних ушкоджень, характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, ступінь вини позивача у настанні нещасного випадку, і наслідки, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 40 000 гривень до 20 000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутої моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжремспецтранс» - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 березня 2019 року змінити в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Криворіжремспецтранс» на користь ОСОБА_1, зменшивши цей розмір з 40 000 гривень до 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 07 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: