Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1085/19
Р І Ш Е Н Н Я

19 квітня 2019 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчик Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні,-

встановив:

Позивач, посилаючись на те, що вона з 3 червня 2016 року по 23 лютого 2018 року працювала молодшою медичною сестрою ПАТ «Азот», а при звільненні 23 лютого 2018 року відповідач не виплатив належну їй заробітну плату, звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 6834 грн. 59 коп., середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 43420 грн. 51 коп. та судових витрат.

8 лютого 2019 року ухвалою суду позов залишено без руху.

Ухвалою суду від 15 лютого 2019 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засіданні з розгляду даної справи по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не зявились, причину неявки суду не повідомили. Також представником позивача надано відповідь на відзив. Крім того, 16 квітня 2019 року представник позивача надав заяву про збільшення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 96281 грн. 24 коп.

Представник відповідача в судове засідання також не зявився, причину неявки суду не повідомив, проте надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову обґрунтовуючи це тим, що заборгованість по заробітній платі утворилася у звязку з тим, що діяльність відповідача було поставлено в залежність від ціни на природний газ, який є основною сировиною для виробництва продукції ПАТ «Азот». З 7 березня 2017 року по червень 2017 року підприємство взагалі не працювало. Крім того, 29 травня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_2 накладено арешт на майно ПАТ «Азот» у межах суми стягнення в розмірі 611872475 грн. 30 коп. У звязку з цим, ПАТ «Азот» не зміг вчасно провести виплату заробітної плати на користь позивача не через умисну бездіяльність або відсутність грошових коштів, а через відсутність обєктивних можливостей розпорядитися наявними грошовими коштами або майном для виконання грошових зобовязань по сплаті суми заробітної плати. 19 квітня 2019 року представник відповідача надала заперечення проти вимог викладених в заяві про збільшення позовних вимог, вказуючи, що представником позивача не вірно вирахувано кількість робочих днів. Зазначила, що період за який може бути нарахований середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні для позивача починається з 27 лютого 2019 року, тобто на наступий день після звільнення з займаної посади.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з трудової книжки позивача, вона з 3 червня 2016 року по 23 лютого 2018 року працювала молодшою медичною сестрою ПАТ «Азот», а 23 лютого 2018 року був звільнений за власним бажанням, тобто за ст. 38 КЗпП України.

При звільненні позивача з нею не було проведено остаточного розрахунку з виплати заробітної плати у звязку з чим утворилась заборгованість з виплати заробітної плати, яка складає 6834 грн. 59 коп.

До теперішнього часу відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачем, через що остання звернулася до суду з зазначеним позовом.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків.

Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільнені, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

На підставі ст.116 КЗпП України, відповідачу належало провести повний розрахунок з працівником в день звільнення 23 лютого 2018 року, що зроблено не було.

Як встановлено судом відповідач в порушення ст.116 КЗпП не здійснив виплати належної позивачу заробітної плати в день його звільнення у звязку з чим до теперішнього часу має заборгованість перед позивачем в розмірі 6834 грн. 59 коп., яка підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

На підставі абз.4 ч.2. п.2 Постанови КМУ №100 від 08 лютого 1995 року про затвердження «Порядку обчислення середньої заробітної плати» передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчисляється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Таким чином розрахунки повинні проводитися за останні повні два місяці, які передували звільненню позивача з роботи.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки ПАТ «Азот» від 06 березня 2019 року № 350 про доходи ОСОБА_3, її середньоденна заробітна плата становить 189 грн. 53 коп.

Позивач просив стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку з виплати заробітної плати, а саме за період з 07 квітня 2017 року по 19 квітня 2019 року, тобто за 508 робочих днів. Таким чином, 508 днів х 189,35 грн. = 96281,24 грн.

Враховуючи, що законодавством визначено, що відповідальність власника або уповноваженого ним органу у вигляді виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, настає лише за умови звільнення працівника, тобто в даному випадку з 24 лютого 2018 року, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток з 24 лютого 2018 року по 19 квітня 2019 року в сумі 54584 грн. 64 коп. (189 грн. 53 коп. х 288 /кількість робочих днів/)

Суд вважає, що доводи представника відповідача щодо відсутності у підприємства достатнього фінансового ресурсу, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими.

Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановою державного виконавця від 29 травня 2017 року не виправдовує затримку розрахунку при звільненні. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з ПАТ «Азот» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 6834 грн. 59 коп., компенсації за затримку розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2018 року по 19 квітня 2019 року в сумі 54584 грн. 64 коп..

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до квитанцій від 14 лютого 2019 року позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 768 грн. 48 коп., а тому, суд вважає, за необхідне стягнути з ПАТ «Азот» на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768 грн. 48 коп.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення заборгованості із заробітної плати за один місяць допустити до негайного виконання.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 4, 47, 94, 115-117, 232, 233, 238 КЗпП України, правовими позиціями ВСУ, рішенням КСУ від 15 жовтня 2013 року № 9- рп/2013, ст.ст. 4, 5, 19, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 267, 279, 353, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азот» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки виплати заробітної плати при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014. м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72, ) на користь ОСОБА_1 (13 липня 1995 року народженням, місце проживання: м Черкаси, вул. Чайковського, буд. 23, іпн.) заборгованість по заробітній платі в сумі 6834 грн. 59 коп., компенсацію за затримку розрахунку при звільненні за період з 24 лютого 2018 року по 19 квітня 2019 року в сумі 54584 грн. 64 коп., з відрахуванням всіх обовязкових платежів, передбачених законом.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азот» (18014. м. Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72, ) на користь держави 768 грн. 40 коп. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Вступна та резолютивна частини рішення суду проголошено в судовому засіданні 19 квітня 2019 року, повне судове рішення виготовлено 26 квітня 2019 року.

Головуючий: ОСОБА_4