КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 1018/7232/12

провадження № 22-ц/824/7814/2019

30 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Слюсар Т.А., Семенюк Т. А.,

при секретарі Дуці В. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, стягувач Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Коваль Любові Леонідівни на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 березня 2019 року у складі судді Тиханського О.Б.,

встановив:

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06 серпня 2018 року ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

05.02.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою по скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Посилалася на ті підстави, що їй не було відомо про початок примусового виконання судового рішення, а тому вона фізично не могла вчиняти навмисні чи інші свідомі дії, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду.

Зазначила, що за нею на праві власності зареєстрований житловий будинок, загальною площею 393,5 кв.м, житлова площа 72,9 кв.м., розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1500 га з кадастровим номером НОМЕР_1 (цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель) за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане майно є предметом іпотеки за договором іпотеки №1244 від 19.07.2007 та договору №1 про внесення змін до договору іпотеки, згідно якого іпотекодержателем є стягувач ПАТ "Родовід Банк".

11 січня 2019 року відбувся вихід державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого її представником було добровільно забезпечено безперешкодний доступ державного виконавця до будинку за вказаною адресою. Будинок було описано державним виконавцем та передано на відповідальне зберігання її чоловіку ОСОБА_2

Крім цього, вона направила на адресу державного виконавця декларацію про доходи та майно боржника.

Зазначила, що вона не чинить жодних перешкод державному виконавцю у виконанні рішення суду, виконує його вимоги та сприяє виконанню рішення суду.

З огляду на відсутність факту ухилення боржника від виконання рішення суду, вважає, що відсутні підстави для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Також зазначила, що вона разом зі своєю сім`єю з 2000 року проживає на постійному місці проживання у Федеративній Республіці Німеччина. Станом на день укладення кредитного договору, борг за яким є предметом стягнення в даному виконавчому провадженні, вона не приховувала від стягувача цей факт, адресу її місцепроживання у Німеччині вказано в кредитному договорі. Місцем її роботи є ВАТ "Кріс-Райзен", який співпрацює з українськими турагентствами в туроператорами. За колом своїх обов`язків вона відповідає за взаємозв`язки з українськими партнерами, у зв`язку з чим часто відвідує Україну з робочими поїздками, які оплачуються роботодавцем. Багаторазове перетинання кордону України зумовлене не спробами ухилитись від виконання рішення суду, а робочими поїздками в Україну.

Встановлення судом тимчасового обмеження у праві виїзду її за межі України під час її знаходження в Україні призвело до порушення її конституційного права на працю, оскільки через неможливість відвідувати Німеччину вона не може працювати за своїм основним місцем роботи, заробляти грошові кошти і, відповідно, погашати борг. Також порушується її конституційне право на сім`ю, оскільки її фактично розлучено з сім`єю, яка також постійно проживає в Німеччині .

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 12 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження виїзду боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, яке було встановлено ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06.08.2018 у справі №1018/7232/12.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Родовід Банк» - Коваль Л. Л., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 березня 2019 року скасувати та тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Посилається на ті підстави, що боржник ОСОБА_1 неодноразово ухилялася від виконання рішення суду, що набрало законної сили, ігнорувала вимоги державного виконавця, перешкоджала опису та арешту майна, чим сповільнювала процес виконання рішення суду.

Судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали не було враховано ту обставину, що боржник затягує процес реалізації судового рішення, свідомо ухиляється від своїх обов`язків без поважних причин.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Гладкий Р. В. просить апеляційну скаргу ПАТ "Родовід Банк" залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Зазначив, що 11 січня 2019 року було проведено опис та арешт майна боржника. З часу проведення вказаного опису його так і не було реалізовано в рахунок погашення боргу по вказаному виконавчому провадженню, що в свою чергу свідчить про затягування самою виконавчою службою процедури стягнення заборгованості з ОСОБА_1

Боржник ОСОБА_1 не чинить та не чинила жодних перешкод державному виконавцю у виконанні рішення суду, виконує вимоги державного виконавця та сприяє виконавцю у виконанні рішення суду.

З огляду на відсутність факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду, станом на даний час відсутні і підстави для обмеження у її праві виїзду за межі України.

В судовому засіданні представник ПАТ "Родовід Банк " - Гаркавенко І. Г. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 43824829 з примусового виконання виконавчого листа № 1018/7232/12, виданого 25.03.2014 р. Апеляційним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором № 77.2/СЗ-410.07.3 від 12.12.2007 року та заборгованості за кредитним договором № 77.2/ІЖ-264.07.1 від 19.07.2007 року, всього на загальну суму 1 299 348,04 доларів США та 34 005 949,60 грн.

З метою забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника за кредитним договором № 77.2/СЗ-410.07.3 від 12.12.2007 року іпотекодавцем ОСОБА_5 передано в іпотеку ВАТ "Родовід Банк" належну йому на праві власності земельну ділянку площею 1,6804 га, що розташована: Київська обл., Обухівський р-н, Нещерівська сільська рада, СТ &quot;Українська земля&quot;. Передане в іпотеку нерухоме майно за домовленістю сторін оцінено в 840 200 доларів США.

З метою забезпечення виконання в повному обсязі зобов`язань позичальника за кредитним договором №77.2/ІЖ-264.07.1 від 19.07.2007 року, іпотекодавцем ОСОБА_1 , яка постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт Р UKR серія НОМЕР_2 , виданий 28.12.2006 р., передано в іпотеку ВАТ "Родовід Банк" належне їй на праві власності майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний будинок, площею 0,15 00 га. Передане в іпотеку нерухоме майно за домовленістю сторін оцінено в 659 732,66 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 43824829 винесено 01 липня 2014 року.

Адресою боржника у виконавчому листі зазначено: АДРЕСА_3 (а.с.200 т.1).

Доказів направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням за адресою, що зазначена у виконавчому документі, матеріали справи не містять.

Представник боржника в суді апеляційної інстанції стверджувала, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 за місцем її проживання не надсилалося.

Доказів іншого суду апеляційної інстанції надано не було.

Як вбачається з матеріалів справи, перша вимога державного виконавця була надіслана боржнику за вищевказаною адресою лише 19.03.2018 року.

Вказаною вимогою зобов`язано ОСОБА_1 бути присутньою 21.03.2018 09.30 год. при проведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 3 -9 т. 2).

Вимога від 20.04.2018 р. була надіслана боржнику в Нюрнберг, Німеччина, 26.04.2018 р., в якій боржника зобов`язано бути присутньою 11.05.2018 09.30 год. при проведенні виконавчих дій щодо опису та арешту майна боржника за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12,18 т.2).

У зв`язку з тим, що боржником не було надано доступу до вказаного будинку, а також ненадання останньою декларації про доходи та майно, головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у серпні 2018 р. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , яке ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 06 серпня 2018 року було задоволено.

Судом встановлено, що 11 січня 2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Медведєвим О.М. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, а саме житлового будинку та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 158-161 т.3).

12 лютого 2019 р. ОСОБА_1 подала декларацію про доходи та майно фізичної особи (а.с. 192-194 т.3).

Постановляючи ухвалу від 12 березня 2019 року про скасування тимчасового обмеження виїзду боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що остання виконала всі вимоги державного виконавця, підстави для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон відпали.

Погоджуючись з вказаним висновком суду першої інстанції, колегія суддів враховує також наступні підстави.

Відповідно до довідки консула Генерального консульства України в Мюнхені від 17 грудня 2018 року, ОСОБА_1 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні, має дійсний паспорт України для виїзду за кордон, оформила згідно з чинним законодавством України постійне проживання за кордоном - у Федеративній Республіці Німеччина; з 27 грудня 2000 рок у перебуває на постійному консульському обліку у Генеральному консульстві України у Мюнхені (а.с 196 т.3).

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Передбачені у законі обмеження у праві виїзду за межі України є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Доводи представника стягувача в тій частині, що ОСОБА_1 має статус боржника у виконавчому провадженні, а тимчасове обмеження права останньої на виїзд за межі України забезпечить своєчасне виконання виконавчого документа є необґрунтованими.

Як пояснив представник стягувача в судовому засіданні, предмет іпотеки не реалізовано державним виконавцем внаслідок не вирішення питання щодо визначення його вартості.

Оцінка нерухомого майна для його подальшої реалізації не залежить від дій боржника у виконавчому провадженні.

Доказів того, що саме з вини боржника затягується процес реалізації предмета іпотеки матеріали справи не містять.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

З витягу Державної прикордонної служби Головного центру обробки спеціальної інформації від 17.05.2018 року вбачається, що ОСОБА_1 перетинала державний кордон України: 12.11.2014, виїзд, Київ-Мюнхен; 22.08.2016, виїзд Київ- Амстердам ; 24.05.2017 , виїзд Київ -Мюнхен ; 02.03.2018 , виїзд Київ -Шарм Ель Шейх;08.03.2018 в`їзд Шарм Ель Шейх-Київ ; 01.05.2018 , виїзд Київ- Нюрнберг ; 05.05.2018 , в`їзд Нюрнберг -Київ.

На підтвердження своїх доводів про те, що перетин нею кордону пов`язаний з перебуванням у службових відрядженнях, боржником надано довідку з місця роботи.

Відповідно до вказаної довідки, ОСОБА_1 працює у Відкритому торговому товаристві "Кріс-Райзен", адреса : Конгсвартерштр.50, 90762 Фюрт, на посаді менеджера з туризму на постійній основі з 08.02.2010-13.05.2019, співпрацює з українськими туроператорами; закордонні відрядження були оплачені роботодавцем (а. с. 131 т.4) .

Відповідно до ч.5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

З огляду на те, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, за відсутності підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення, подальше обмеження боржника у праві виїзду за межі України до місця свого постійного проживання та місця проживання своєї сім`ї буде становити надмірне обмеження прав останньої у свободі пересуванні та вільного вибору місця проживання.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 рішення «Гочев проти Болгарії» зазначив, що таке обмеження є виправданим лише настільки, наскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. згадуване вище рішення європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 124 і згадуване вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии"» § 35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 року за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60).

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

За відсутності доказів того, що позбавлення права особи залишати Україну є виправданим та пропорційним втручанням за встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення доводів апеляційної скарги, як необґрунтованих.

Оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з додержанням вимог закону, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишає без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» - Коваль Любові Леонідівни залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 12 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 03 червня 2019 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Слюсар

Т. А. Семенюк