Справа № 496/4521/18
Провадження №2/523/2207/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2019 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Дяченко В.Г.,

за участю секретаря судових засідань - Микитей А.О.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Позивач») звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача суму боргу за договором кредиту в розмірі 113 719,15 грн. В обґрунтування вимог представник позивача посилався на те, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та Відповідачем було укладено договір № б/н від 24.08.2007 року, згідно з яким Відповідач отримав кредит у розмірі 9 460 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на сумму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення , що відповідає строку дії картки. Позивачем на підтвердження розміру своїх вимог надано Розрахунок заборгованості за договором № б/н від 24.08.2007 р. Відповідач належним чином не виконував грошове зобов`язання внаслідок чого виникла заборгованість. Таким чином, представник Позивача посилаючись на умови договору просить стягнути з Відповідача заборгованість за кредитом, відсотки, штрафні санкції та понесені судові витрати.

Від представника позивача надійшли заяви про розгляд справи у порядку спрощеного провадження за його відсутності.

У судовому засідання приймав участь представник Відповідача. На адресу суду від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Відповідач не визнає позовні вимоги та зазначає, що дійсно між Відповідачем та Позивачем укладено кредитний договір № б/н від 24.08.2007 р., шляхом подання заяви № ODXRRW08080251, від 24.08.2007 р. В заяві визначені суттєві умови кредитного договору. Сума кредиту складає - 6 144,3 грн. (шість тисяч сто сорок чотири грн.30 коп). Строк надання кредиту - десять місяців (з 24.08.2007р.). Відсотки які підлягають сплаті складають 1,95% на місяць (23,4% на рік) на суму залишку заборгованості. Щомісячний платіж за кредитом складає 683,2 грн.

Відповідач вважає, що наданий Позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим, оскільки у розрахунку не зазначено розмір кредиту на який нараховано відсотки. Початковий розмір відсоткової ставки 36% не відповідає умовам договору кредитування № б/н від 24.08.2007 р. - 1,95 % на місяць (23,4% на рік) та протягом періоду за якій здійснено розрахунок змінюється Позивачем без будь яких пояснень у Позовній заяві підстав для таких змін та їх погодження з Відповідачем.

Крім того, на думку Відповідача строк кредитного договору припинився 24.06.2008р. У зв`язку з чим Відповідач вважає, що заявлені Позивачем суми процентів до стягнення не грунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же Позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню.

Також Відповідач просить суд застосувати позовну давність, як підставу для відмови задоволенні позові

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач просить суд стягнути з Відповідача загальну заборгованість в розмірі 113 719,15грн., з них: 7670,38 грн. - заборгованість за кредитом; 106 048,77 грн - нараховано відсотків за користування кредитом з 24.08.2007р. по 28.04.2017р.; При цьому процентна ставка змінювалася чотири рази: 24.08.2007р. з 24,3% на 36%; 01.01.2013р. з 36% на 30%; 01.09.2014р. з 30% на 34,8%; 01.04.2015р. з 34,8% на 43,2%

Судом встановлено, що 24.08.2007р. Відповідач звернувся з письмовою анкетою-заявою № ODXRRW08080251 до Відповідача про надання йому кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення 10 місяців. У заяві відповідач висловив згоду з тим, що заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином встановлено, що Сторонами було погодженно суттєві умови кредитного договору. Сума кредитного договору - 6 144,3 грн. Строк надання кредиту - десять місяців (з 24.08.2007р.). Відсотки які підлягають сплаті складають 1,95% на місяць (23,4% на рік) на суму залишку заборгованості. Щомісячний платіж за кредитом - 683,2 грн. З часу отримання кредиту Відповідач належним чином виконував грошове зобов`язання, та в рахунок погашення заборгованості за кредитом сплатив 103 213 грн.

Згідно зі ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно ст.1054 ЦК України, по кредитному договору банк або інша фінансова установа(кредитор) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У частині 4 вказаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною в кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таким чином, враховуючи те, що Позивачем не надано суду жодних доказів того, чи належним чином був повідомлений Відповідач про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом, а тому суд доходить висновку про передчасність стягнення з відповідача збільшеної процентної ставки за користування кредитом.

Стосовно нарахування відсотків за користування кредитом за період з 24.08.2007р. по 28.04.2017р. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Великою Палатою Верховного Суду 28 березня 2018 року було винесено Постанову у справі № 444/9519/12. В п.54 Постанови Велика Палата Верховного Суду визначила, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Додатково у п. 91. Постанови ВП ВС визначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки кредитний договір № б/н від 24.08.2007 р. було укладено Сторонами 24.08.2007р., терміном на 10 місяців, право Позивача на нарахування відсотків передбачених договором завершилось 25.06.2008 року.

Крім того, проаналізувавши поданий позивачем розрахунок процентів, суд вважає його необґрунтованим та таким, що суперечить очевидним математичним розрахункам.

Так, в розрахунку заборгованості невказана сума тіла кредиту, на яку нараховано проценти.

Вказані фактичні обставини дають суду підстави вважати, що заявлені позивачем суми процентів до стягнення не відповідають умовам кредитного договору і наданому самим же Позивачем розрахунку, а тому і не підлягають задоволенню.

Згідно укладеного між сторонами договору № б/н від 24.08.2007 року, Відповідач зобов`язався щомісячно вносити плату за користування кредитними коштами. Таким чином, право Позивача вважається порушеним з моменту недотримання Відповідачем строку оплати кожного чергового платежу, а відтак перебіг позовної давності за черговий платіж починається з моменту порушення строку його сплати.

Згідно поданої Позивачем анкетою-заявою № ODXRRW08080251 строк кредитного договору становить десять місяців (з 24.08.2007р.), з щомісячним платежем в розмірі 683,2 грн.

У наданому Позивачем розрахунку боргу відображено, що Відповідачем в період з 24.08.2007 р. по 25.06.2008р. було здійснено сплати за наданим кредитом в загальній сумі - 10 925 грн. Отже, починаючи з червня 2008 року Відповідач виконав умови договору кредитування в повному обсязі. Позивач, у випадку порушення його прав з боку позичальника та прострочення платежу міг звернутися до суду у червні 2008 року, проте звернувся з відповідним позовом лише у жовтні 2018 року, тобто із пропуском трирічного строку позовної давності за вимогами про стягнення тілу кредиту та відсотків за ним, а також річний строк за вимогами про стягнення штрафних санкцій.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі N 6-2469цс16, у постанові суду від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12.

У цій справі, позивач (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») повною мірою володів необхідною інформацією стосовно клієнта (відповідача по справі), який уклав з Банком відповідний договір, у т.ч. стосовно строку дії кредитної договору, розміру кредиту тощо. А відтак, з червня 2008 року, після завершення строку дії кредитного договору Позивач довідався про порушення позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Позивач з червня 2008 року мав можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд щодо повернення кредиту, проте до суду звернувся лише у жовтні 2018 року, тобто поза межами позовної давності, про застосування якої просив Відповідач, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності.

Керуючись 5,6,10,263-265 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 26.04.2019 року.

Суддя: