ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/970/19
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 березня 2019 року (суддя Логінова С.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати,

в с т а н о в и в :
У червні 2018 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що в період з 15 вересня 2009 року по 30 травня 2016 року працював на посаді стрільця команди ВОХОР у в/ч НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в с. Грузевиця Хмельницького району. Звільнений з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату.

Він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (1 категорія) та має пільги та гарантії, передбачені чинним законодавством для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При звільненні йому було виплачено вихідну допомогу лише у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Позивач посилається на те, що він щомісячно працював понаднормово (понад встановлений законодавством 40 годинний робочий тиждень). При звільненні оплата праці за роботу понадурочні не проводилась.

20 листопада 2017 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату йому вихідної допомоги у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також надурочних за весь період роботи.

13 грудня 2017 року ОСОБА_1 виплачені: вихідна допомога в двох середньомісячних заробітних плат в сумі 7769,55 грн. та компенсація переробітку за 3 роки перед звільненням, однак компенсація за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку йому виплачена не була. Період, протягом якого не виплачено заробіток, складає 29 місяців (з червня 2016 року по жовтень 2018 року включно).

У зв`язку з цим позивач, збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України:

- невиплачені при звільненні суми заробітку, а саме: заробітну плату за 2015-2016 роки у розмірі 1221,60 грн. та оплату праці в надурочний час за 2015-2016 роки в сумі 1153,14 грн., а всього кошти на загальну суму 2374,74 грн.;

- 75 102,75 грн. компенсації за час затримки розрахунку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти постанову, якою його позов задоволити повністю.

Вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на невірне обрахування сум посадового окладу і понаднормових та безпідставно визнав встановленим факт виплати заробітку при звільненні включно з понаднормативними у повному обсязі у відповідності до вимог чинного законодавства.

На думку апелянта, невірним є висновок суду про те, що оплата за роботу у надурочний час рахується за розрахунковий період (рік), у зв`язку з чим в певних місяцях виникає від`ємна сума. Позивач зазначає, що відповідно до п. 7 Розділу III колективного договору між командуванням і колективом працівників в/ч НОМЕР_1 визначено «Застосувати норми підсумованого обліку робочого часу для працівників команди ВОХОР та телефоністів». У вказаному пункті договору не зазначено, що обліковим періодом є саме рік. Виходячи з наказу Мінсоцполітики від 19 квітня 2006 року №138, оскільки колективним договором не визначено, що саме рік є обліковим періодом, то обліковим періодом при підсумованому обліку робочого часу у в/ч НОМЕР_1 має бути місяць.

Крім того, апелянт зазначає, що на його позов відповідачем подавались заперечення разом з розрахунком понаднормативних, з яких слідує, що за 2015 рік позивачу виплачені понаднормативні у розмірі 584,85 грн., а за 2016 рік 304,92 грн., тобто всього кошти на загальну суму 889,77 грн. Однак, в подальших поясненнях відповідач вказує, що за вказаний період позивачу виплачені надурочні в сумі 1779,54 грн. На вказані суперечності в показаннях відповідача щодо сум виплачених надурочних суд першої інстанції уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 березня 2019 року залишити без змін.

Зазначає, що в травні 2016 року військова частина здійснила нарахування та виплату середнього заробітку на загальних підставах, оскільки на травень 2016 року в військовій частині були відсутні законні підстави для здійснення виплати (копія посвідчення особи, яка постраждала внаслідок ЧАЕС), яку позивач мав би надати під час прийому його на роботу або при звільненні.

У відзиві зазначено, що в своїх розрахунках позивач здійснює нарахування понаднормових годин щомісячно, що суперечить колективному договору військової частини та загальній методології здійснення нарахувань, що застосовується у Збройних Силах України.

Місцевим судом, на думку військової частини НОМЕР_1 , правомірно встановлено факт повного та своєчасного розрахунку з позивачем.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Так, відповідно до п. 7 ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у разі вивільнення працівників у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За своєю правовою природою середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 КЗпП України суд може ці строки поновити.

Відповідно до ст. 106 КЗпП України за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 в період з 15.09.2009 року по 30.05.2016 року працював на посаді стрільця команди ВОХОР у в/ч НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в с. Грузевиця Хмельницького району. Звільнений з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а. с. 6).

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (1 категорія) та має пільги та гарантії, передбачені чинним законодавством для осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (а. с. 5).

20 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з заявою здійснити нарахування та виплату двох розмірів середньомісячного заробітку в відповідності до п. 7 ст. 20 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та надав копію посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а. с. 7).

12 грудня 2017 року ОСОБА_1 зазначена вихідна допомога виплачена (а. с. 8).

Працівниками фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 було здійснено розрахунок виплати ОСОБА_1 , на підставі табелів обліку робочого часу, роздавальних відомостей.

Встановлено факт недоплати позивачу посадового окладу в сумі 160,00 грн. в вересні місяці 2015 року.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України №731 від 16.09.2015 року про збільшення посадових окладів,та наказу Міністерства оборони України від 01.12.2015 року №668 військову частину додатково профінансували в грудні 2015 року, у зв`язку з чим, в фінансово-економічній службі було здійснено перерахунок та доплату зазначених вище сум в грудні 2015 року, що підтверджується витягом з розрахункової відомості.

Під час розрахунку заробітної плати працівників команди ВОХОР військової частини щомісячно враховувалась фактична норма відпрацювання годин з включенням святкових, нічних та понаднормових годин в одинарному розмірі, а не в подвійному відповідно до статті 106 Кодексу законів про працю України. Друга частина понаднормових виплачувались працівникам після обрахування загальної кількості понаднормових годин в розрахунковому періоді, тобто за рік.

Відповідно до колективного договору військової частини НОМЕР_1 оплата за роботу у надурочний час рахується за розрахунковий період (рік), у зв`язку з чим, в певних місяцях виникає від`ємна сума (а. с. 60-67).

Відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 19 квітня 2006 року N 138. «Обліковим періодом при підсумованому обліку робочого часу, як правило, є місяць. В окремих випадках застосовуються інші облікові періоди - декада (10 календарних днів місяця), квартал, півріччя, рік тощо».

Відповідно до складеного розрахунку, табелів обліку робочого часу та роздавальних відомостей встановлено, що всі належні виплати позивач отримав у встановлені строки.

ОСОБА_1 здійснена виплата за роботу у надурочний час у сумі 716,26 грн. за 2015 р. у день його звільнення у 2016 році.

З довідки в/ч НОМЕР_1 від 24 вересня 2018 року вбачається, що за період з 2 січня 2009 року по 30 травня 2016 року згідно облікових даних, наявних у відділенні персоналу та стройового військової частини НОМЕР_1 відсутні дані щодо ОСОБА_1 про наявність у нього посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а. с. 23).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення з військової частини НОМЕР_1 коштів, суд виходив з того, що вихідна допомога в повному обсязі була виплачена ОСОБА_1 12 грудня 2017 року, а з позовною заявою до суду позивач звернувся 13 червня 2018 року, при цьому з клопотанням про визнання поважними причин пропуску звернення до суду позивач не звертався. У зв`язку з цим суд зробив висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України 75102 грн. 75 коп. - компенсації за час затримки розрахунку не підлягають задоволенню.

Позовні вимоги щодо виплати коштів за роботу в надурочний час, за висновками суду, також не підлягають задоволенню, оскільки наданий позивачем розрахунок не підтверджується даними фінансово-економічної служби військової частини.

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції не звернув уваги на невірне обрахування сум посадового окладу і понаднормових та безпідставно визнав встановленим факт виплати заробітку при звільненні включно з понаднормативними у повному обсязі у відповідності до вимог чинного законодавства, є необґрунтованим і не спростовується належними доказами.

Твердження апелянта, що невірним є висновок суду, що оплата за роботу у надурочний час рахується за розрахунковий період (рік), у зв`язку з чим в певних місяцях виникає від`ємна сума, суперечать матеріалам справи та розділу III колективного договору (а. с. 61 67).

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що у розрахунку, наданому відповідачем, та його поясненнях є суперечності, і що на них суд першої інстанції уваги не звернув. Зазначені суперечності усунені в ході судового розгляду.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про обґрунтованість позову, а стосуються переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 4 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк