Ухвала

27 травня 2019 року

м. Київ

справа № 202/3529/16-ц

провадження № 61-10832ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Мартєва С. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року до Верховного Суду надійшла зазначена касаційна скарга.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2018 року поновлено ОСОБА_1 строк касаційного оскарження, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення її недоліку.

Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно було надати документ, що підтверджує сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів касаційного провадження, копію ухвали Верховного Суду від 07 березня 2018 року направлено заявнику на зазначену у касаційній скарзі адресу.

Разом з тим, зазначене поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У березні 2018 року копію ухвали Верховного Суду від 07 березня 2018 року повторно направлено ОСОБА_1 на зазначену ним у касаційній скарзі адресу, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У жовтні 2018 року копію ухвали Верховного Суду від 07 березня 2018 року втретє направлено ОСОБА_1 на зазначену ним у касаційній скарзі адресу, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У лютому 2019 року копію ухвали Верховного Суду від 07 березня 2018 року вчетверте направлено ОСОБА_1 на зазначену ним у касаційній скарзі адресу, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України» вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

ОСОБА_1 особисто підписав касаційну скаргу та звернувся з нею до Верховного Суду у лютому 2018 року, а тому мав можливість дізнатись про стан розгляду своєї касаційної скарги.

Крім того, ОСОБА_1 мав можливість ознайомитись з ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2018 року в загальнодоступному для всіх осіб Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Таким чином, станом на 27 травня 2019 року, вимоги ухвали Верховного Суду від 07 березня 2018 року не виконані, тому касаційну скаргу належить вважати неподаною та повернути заявнику на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2017 року, вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ю. Мартєв