Дата документу 22.05.2019 Справа № 317/1584/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1584/18 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1597/19 Громова І.Б.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Полякова О.З.

Крилової О.В.

За участю секретаря: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Запорізька районна державна адміністрація як орган опіки та піклування, про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження, посилаючись на те, що приблизно у травні 2010 року він познайомився з відповідачем ОСОБА_3

Через деякий час, а саме у червні 2010 року вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим, переїхали жити до будинку його батьків, та почали готуватись до весілля.

Приблизно наприкінці 2010 року, він помітив, що ОСОБА_3 вагітна, спитавши її про це, вона відповіла, що це дійсно так та при обстеженні лікарі підтвердили її слова про вагітність. Вважаючи себе батьком майбутньої дитини, він дуже зрадів та розповів своїм батькам.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у відповідачки народилась донька ОСОБА_4 .

Він постійно навідувався до пологового будинку, приносив ліки, одяг, піклувався про дружину вважаючи, що дитина від нього.

22 листопада 2010 року вони звернулись до Малокатеринівської селищної ради та не будучи у шлюбі, офіційно зареєстрували дитину на його прізвище, що підтверджено свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 .

Як до реєстрації, так і деякий час після цього ОСОБА_3 не казала, що він не є батьком народженої дитини, а він продовжував вважати себе її батьком, не маючи на той час в цьому ніяких сумнівів. Вони продовжували проживати разом, виховувати дитину, купувати їй усе необхідне для нормального життя та розвитку.

Через деякий час, стосунки з ОСОБА_3 значно погіршились, під час однієї зі сварок вона повідомила, що він не є батьком ОСОБА_4 , оскільки вона до знайомства з ним мала стосунки з іншим чоловіком, у результаті чого, завагітніла від нього, а розповідати не хотіла, та наважилась на це тільки після реєстрації дитини.

Свої слова відповідач підтвердила спочатку батькам позивача з якими вони проживали, а потім розповіла його родичам та знайомим.

За таких обставин, він не є біологічним батьком народженої дитини. Зі слів відповідачки вона була зачата в лютому-березні 2010 року, тобто до того часу, як вони познайомились. Після зазначених подій вони почали жити окремо.

У 2014 році ОСОБА_3 подала позов про стягнення з нього аліментів, на утримання ОСОБА_4 .

14 лютого 2014 року Запорізькім районним судом Запорізької області винесено рішення про стягнення аліментів на дитину, яка фактично є чужою людиною для нього. У нього є своя дитина, нова сім`я, яка також потребує піклування, та чималих витрат.

Зазначає, що відповідач оманою змусила його повірити, що він є батьком дитини, у результаті чого він записав її на своє прізвище та фактично став батьком чужої людини.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд виключити його як батька з актового запису про народження дитини.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 14 вересня 2018 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Орган опіки та піклування Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13 лютого 2019 року в задоволені позовної заяви відмовлено в повному обсязі.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не надана належна оцінка періоду знайомився та початку спільного проживання сторін, показам свідків, в результаті чого дійшов необґрунтованого висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_3 подала відзив у якому посилається, що рішення суду відповідає вимогам закону. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції увалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у травні 2010 року ОСОБА_1 познайомився з ОСОБА_3 та у червні 2010 року вони почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні, Талон 3, Відомості пологового будинку, пологового відділення лікарні про новонародженого ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дівчинку на 39 тижні вагітності.

ОСОБА_1 звернувся до Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області з заявою про реєстрацію дитини та виявив бажання бути зареєстрованим у якості батька дитини відповідача та надати їй своє прізвище та по-батькові, оскільки на момент народження не перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 22.11.2010 року батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ..

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14.02.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини та аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку.

Відмовляючи в задоволені позову суд першої інстанції виходив із того, що на момент визнання себе батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 був достеменно обізнаний, що не є її біологічним батьком.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Порядок та підстави оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини визначені ст. 136 СК України.

Відповідно до положень частин 1-4 статті 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини.

Отже, за загальним правилом, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини, а предметом доказування при вирішенні такого спору є доведення відсутності кровного споріднення з дитиною, батьком якої зазначено позивача.

Однак, в силу ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 цього Кодексу.

Таким чином, законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком

Встановлено, що відомості в актовий запис про народження ОСОБА_4 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, що батьком дитини є ОСОБА_1 , були внесені на підставі заяви останнього, тобто відповідно до ст. 126 СК України.

Відповідач ОСОБА_3 визнала, що позивач не є біологічним батьком її доньки ОСОБА_4 , а тому суд виходив з того, що в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України ця обставина не потребує доказування.

Також суд на підставі відомостей, викладених у позовній заяві позивачем, та визнаних в суді відповідачем вважав встановленим, що позивач на день звернення із заявою про визнання себе батьком ОСОБА_4 був обізнаний, що не є біологічним батьком цієї дитини, що є підставою в силу ч. 5 ст. 136 СК України для відмови у позові.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки суд надав правильну правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, на підставі досліджених судом доказів та повно встановлених обставин справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням характеру та змісту спірних правовідносин, норми права, яка регулює підстави оспорювання батьківства (ст. 136 СК України), у предмет доказування по даній справі входить факт обізнаності особи, яка записана батьком дитини, в момент реєстрації її батьком дитини про батьківство, оскільки такий факт виключає оспорювання батьківства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 13 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 27 травня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: О.З. Поляков

О.В. Крилова