ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 675/1522/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/14/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар - Чебан О.М.,

з участю: апелянта та його представника,

позивача та її представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2017 року,суддя Янішевська О.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та виділення 1/2 частини майна в натурі із спільного майна подружжя,

встановив:

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 2009 року по березень 2016 року та виділення 1/2 частини майна в натурі із спільного майна подружжя.

В обгрнутвання позову ОСОБА_2 зазначила, що нею спільно з ОСОБА_3 під час спільного проживання було придбано майно, а саме мотоблок 2010 року випуску, скутер 2008 року випуску, велосипед 2007 року, млин електричний 2014 року, зварювальний апарат 2011 року, компресор 2011 року, газонокосилку 2010 року, дрель 2010 року, пилку - «болгарку» 2014 року, пилу « Штіль » 2010 року, мікрохвильову піч 2012 року, пральну машину «Ардо» 2012 року, холодильник 2009 року, холодильник 2010 року, соковижималку 2014 року, сушку для овочів 2014 року, електричну плиту 2014 року, душову кабіну 2012 року, бойлер 2012 року, умивальник 2012 року, ліжко односпальне 2012 року, шафу-купе 2012 року, стіл 2012 року, кухню 2013 року, прихожу 2013 року, спальню 2012 року, диван 2010 року, тумбу під телевізор 2013 року, килим розміром 3 м х 4 м 2014 року, 4 люстри 2012 року. Позивач просила виділити в натурі їй 1/2 частину вказаного майна.

Вказала, що з лютого 2005 року по березень 2016 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю, спільно вели домашнє господарство, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, щодо виховання та утримання дітей один одного. Під час спільного проживання вони разом придбали домоволодіння АДРЕСА_1 , автомобіль марки «ЗАЗ 110307 легковий комбі» червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, мінітрактор TS 24B, плуг двохкорпусний.

Просила провести розподіл зазначеного спільно набутого майна, виділивши їй автомобіль марки «ЗАЗ 110307 легковий комбі» червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 2004 року випуску, мінітрактор TS 24B, плуг двохкорпусний. Відповідачу виділити домоволодіння АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на її користь грошову різницю вартості майна. Зазначила також, що під час спільного проживання з ОСОБА_4 ними було проведено ремонтні роботи будинку та господарських споруд, в зв`язку з чим просила стягнути з відповідача вартість 1/2 частини вказаних робіт.

Рішенням Ізяславського районного суду від 13 грудня 2018 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та відповідача з лютого 2009 року по березень 2016 року включно.

Визнано спільним майном подружжя позивача та відповідача домоволодіння АДРЕСА_1 , автомобіль марки «ЗАЗ 110307 легковий комбі» червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, мінітрактор TS 24B, плуг двохкорпусний, душову кабіну 2012 року випуску, пральну машину «Ардо» 2012 року випуску.

Визнано ідеальні частки позивача та відповідача по 1/2 на автомобіль марки «ЗАЗ 110307 легковий комбі» червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, мінітрактор TS 24B, плуг двохкорпусний без їх реального поділу і залишено це майно у спільній частковій власності сторін.

Поділено між сторонами душову кабіну 2012 року випуску, пральну машину «Ардо», 2012 року випуску. Виділено ОСОБА_4 душову кабіну 2012 року випуску, вартістю 1800 грн., ОСОБА_2 пральну машину «Ардо» 2012 року випуску - 3500 грн. Стягнуто із позивача на користь відповідача 1700 грн. різниці вартості майна. Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити його в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2014 року по березень 2016 року. Просив у решті позовних вимог відмовити, послався на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Зазначав, що судом першої інстанції невірно визначено період із якого сторони стали проживати без реєстрації шлюбу, а саме не з лютого 2009 року по березень 2016 року, а з грудня 2014 року по березень 2016 року. До грудня 2014 року сторін об`єднував лише факт спільного проживання у м. Києві , часткового ведення спільного домашнього господарства.

Судом першої інстанції безпідставно було взято до уваги накладну № 70 від 7 липня 2008 року, якою підтверджується придбання будівельних матеріалів, оскільки дана накладна не є доказом, оскільки будівельні матеріали було придбано ОСОБА_2 та її колишнім чоловіком ОСОБА_5 до лютого 2009 року.

Спірний транспортний засіб було придбано та зареєстровано ним у 2004 році, а 11 липня 2009 року була проведена його перереєстрація у зв`язку із установкою на автомобіль газового обладнання.

Суд необґрунтовано взяв до уваги результати проведеної судової будівельно-технічної експертизи, оскільки вказаною експертизою було встановлено лише факт проведення та вартість ремонту, однак не визначено період, протягом якого проводилися ремонтні роботи, які продовжувалися після березня 2016 року.

В судовому засіданні апелянт та його представник підтримали апеляційну скаргу.

Позивач та її представник в суді проти апеляційної скарги заперечили, підтримали рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з лютого 2009 року по березень 2016 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки.

За час спільного проживання однією сім`єю сторонами було придбано наступне рухоме та нерухоме майно: в липні 2009 року автомобіль марки «ЗАЗ 110307» легковий комбі червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, вартістю 20 000 грн.; 22 січня 2011 року мінітрактор TS 24B та плуг двохкорпусний вартістю 23500 грн.; 22 грудня 2009 року домоволодіння АДРЕСА_1 , вартістю 99026 грн.; в 2012 році душову кабіну, вартістю 1800 грн. та пральну машину «Ардо», вартістю 3500 грн.

29 грудня 2015 року ОСОБА_1 подарував за договором дарування домоволодіння АДРЕСА_1 , право власності на яке було зареєстровано за ним, своєму сину ОСОБА_3

Вказані обставини підтверджуються показами свідків, правовстановлючими документами на нерухоме та рухоме майно, висновком судової експертизи та іншими матеріалами справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 61. СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

У відповідності до ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

У відповідності до ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За роз`ясненнями п. п. 22, 23, 24, 30 постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007, № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що до спільно нажитого майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу входить автомобіль марки «ЗАЗ 110307» легковий комбі червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2004 року випуску, вартістю 20 000 грн., мінітрактор TS 24B, плуг двохкорпусний, вартістю 23500 грн., домоволодіння АДРЕСА_1 , вартістю 99026 грн., душова кабіна, вартістю 1800 грн. та пральна машина «Ардо», вартістю 3500 грн.

В той же час під час поділу майна суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що домоволодіння АДРЕСА_1 29 грудня 2015 року було відчужено відповідачем шляхом дарування своєму сину (т. 2 а.с. 46), даний договір дарування позивачем не оспорений.

Отже, будинок АДРЕСА_1 , який був об`єктом права спільної сумісної власності сторін, на час розгляду справи в суді першої інстанції було відчужено ОСОБА_1 проти волі ОСОБА_2 , право власності сторін на дане майно було припинено одним співвласником без згоди іншого співвласника, позивач відповідний правочин щодо дарування майна не оспорив, особу, яка набула право власності на майно, до розгляду справи залучено не було, а тому дане майно не підлягає поділу при вирішенні даної справи, однак його вартість має бути врахована при поділі майна.

Крім того, посилання суду першої інстанції на неподільність спільного майна подружжя, а саме, автомобіля, мінітрактора TS 24B, плуга двохкорпусного, неможливість їх поділу та визнання за сторонами права власності на дане майно в ідеальних частках суперечить нормам чинного законодавства.

Вказане кожне рухоме майно є окремим майном зі своїми індивідуальними ознаками, має відповідну вартість та може бути поділено між сторонами.

У справі було проведено судову товарознавчу та автотоварознавчу експертизу, відповідно до якої було визначено ринкову вартість автомобіля, мінітрактора TS 24B, душової кабіни та пральної машини.

Відповідно до висновку судових експертів Матус Т.Є та Бурдаш С.П. № 3037-3041/18-26 від 08.02.2019 року за результатами проведення комплексної товарознавчої та автотоварознавчої експертизи ринкова вартість автомобіля ЗАЗ 110307 МТ, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає 19297,63 грн.; мінітрактора TS 24B - 32915,05 грн.; душової кабіни - 1107,54 грн.; пральної машинки «Атлант» - 3032,2 грн.

Визначити дійсну (ринкову) вартість плуга двухкорпусного на момент проведення судової експертизи було неможливо, оскільки плуг був переобладнаний власними силами, а саме у 2016 році була зроблена переплужина для перекидання перегною, а у 2017 році плуг був перероблений на однокорпусний. Враховуючи, що в матеріалах були відсутні будь-які відомості щодо вартості придбаних складових об`єктів та вартості робіт переобладнання, тому ринкову вартість плуга двухкорпусного визначити було неможливо.

Колегія суддів приходить до висновку, що плуг двохкорпусний є об`єктом спільної сумісної власності, а тому його вартість у розмірі 1500 грн. відповідно до накладної від 22 січня 2011 року (т. 1 а.с.14) необхідно врахувати при розподілі спільного майна.

Доводи апелянта про те, що автомобіль ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не є об`єктом спільної сумісної власності є обґрунтованими з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Єдиного Державного реєстру МВС транспортний засіб ЗАЗ 110307, номер кузова НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_1 з 22.11.2007 року (т. 2, а.с. 60).

Оскільки автомобіль був придбаний апелянтом до початку спільного проживання сторін, справа не містить доказів щодо його придбання спільно обома сторонами, тому транспортний засіб не може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , та, відповідно, не підлягає поділу між ними.

Таким чином, загальна вартість майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності сторін у вигляді мінітрактора (32 915,05 грн.), плуга двохкорпусного (1 500 грн.), душової кабіни (1 107,54 грн.) та пральної машини (3032,2 грн.) становить 38 554,79 грн.

Вартість домоволодіння відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи становить 99 026 грн. (т. 1 а.с. 164).

Згідно з ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, частки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в спільному майні з урахуванням вартості, визначено експертним шляхом, складають по 68 790, 39 грн. (38554,79+99026:2).

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Відтак наявне майно підлягає поділу між сторонами в натурі з урахуванням вартості відчуженого відповідачем домоволодіння з якомога меншим відступленням від ідеальних часток сторін у майні.

З урахуванням встановлених судом обставин, в порядку розподілу спільного майна подружжя слід виділити у власність позивачу мінітрактор TS 24B вартістю 32915,05 грн., плуг двохкорпусний вартістю 1500 грн., душову кабіну вартістю 1107,54 грн., пральну машину «Атлант» вартістю 3032,2 грн., а всього майна на загальну суму 38 554,79 грн.

Різниця у вартості виділеного сторонам майна проти розміру ідеальних часток складає 30 235,60 грн. (68790,39 - 38554,79), які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов висновків, які не в повній мірі відповідають обставинам справи, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача Ѕ частини вартості проведених ремонтно-будівельних робіт у спірному домоволодінні, оскільки вартість домоволодіння на час розгляду справи, в тому числі і з урахуванням витрат на ремонт, була врахована при поділі спільного майна подружжя.

Необґрунтованими необхідно визнати також позовні вимоги в частині поділу іншого рухомого майна, так як відсутні докази існування такого майна в сторін на час розгляду справи судом.

Посилання апелянта на необхідність відмови в задоволенні позову у зв`язку з помилковим визначенням судом першої інстанції періоду, з якого сторони почали спільне проживання без реєстрації шлюбу, та вести спільне господарство безпідставне.

При цьому доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 була зареєстрована і проживала спільно зі своїм бувшим чоловіком станом на 2009 рік в суді свого підтвердження не знайшли. Шлюбні стосунки позивача з бувшим чоловіком були припиненні в 2002 році та не поновлювались. З пояснень, наданих в суді бувшим чоловіком ОСОБА_2 , ОСОБА_5 вбачається, що фактично позивач за місцем своєї реєстрації не проживала, а проживала саме з ОСОБА_1

Крім того, з грудня 2010 року місце проживання позивача було зареєстровано саме у спірному будинку АДРЕСА_1 .

Інші доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції і фактично зводяться до переоцінки доказів в справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Договором про надання правової допомоги від 23.02.2016 року передбачено надання ОСОБА_2 професійної правничої допомоги адвокатом Івановим А.Б. (т. 1 а. с. 18-20).

За підготовку та ведення цивільної справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 сплатила адвокату Іванову А . Б. гонорар у розмірі 2 500 грн., що підтверджується квитанцією від 23.02.2016 року (т. 1 а. с 17). Однак вказані судові витрати на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню на користь позивача з іншої сторони з огляду на наступне.

Позовна заява ОСОБА_2 була подана 21.06.2016 року, після чотирьох місяців з моменту оплати послуг адвоката Іванова А.Б. «за ведення цивільної справи в суді першої інстанції». Однак в договорі про надання правової допомоги від 23.02.2016 року та в квитанції про оплату послуг адвоката від 23.02.2016 року відсутні дані з приводу правового супроводу адвокатом Івановим А .Б . цивільної справи № 675/1522/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та виділення 1/2 частини майна в натурі із спільного майна подружжя.

Оскільки справа не містить об`єктивних даних того, що ОСОБА_2 понесла судові витрати по оплаті послуг по наданню правової допомоги адвокатом саме в конкретній справі, тому відсутні правові підстави для стягнення вищезазначених коштів в порядку розподілу судових витрат між сторонами.

Крім того, у суді першої інстанції за клопотанням ОСОБА_2 було проведено судову будівельно-технічну експертизу, однак справа не містить доказів оплати даної експертизи.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з проведенням судової будівельно-технічної експертизи не підлягають розподілу між сторонами.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України).

Подаючи позов у червні 2016 року, з урахуванням збільшених позовних вимог, ОСОБА_2 сплатила всього 1653,60 грн. судового збору (1102,40+551,20).

Враховуючи ціну позову, 74687 грн., задоволення судом апеляційної інстанції позовних вимог на суму 68790,39 грн., що становить 92,10 % від загальної суми позовних вимог (68790,39x100:74687), тому до відшкодування ОСОБА_2 за рахунок ОСОБА_1 підлягає 1522,96 грн. судових витрат по сплаті судового збору у суді першої інстанції (1653,6х92,10%:100).

Відповідно до рахунку № 13812 від 01.06.2018 року за проведену під час розгляду справи в апеляційному суді судову товарознавчу та автотоварознавчу експертизу ОСОБА_2 . сплатила 8580 грн.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає до стягнення також 7902,18 грн. судових витрат за проведення судової товарознавчої та автотоварознавчої експертизи в суді апеляційної інстанції (8580х92,10%:100).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 сплатив 1884,60 грн. (1057,8+826,8) судового збору за подання апеляційної скарги на вищевказане рішення суду першої інстанції.

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення 148,88 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції (1884,6x7,9%:100).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13 грудня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з лютого 2009 року по березень 2016 року включно.

В порядку розподілу спільного майна виділити у власність ОСОБА_2 : мінітрактор TS 24B вартістю 32915,05 грн.; плуг вартістю 1500 грн., душову кабіну вартістю 1107,54 грн., пральну машину «Атлант» вартістю 3032,20 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30235,60 грн. компенсації різниці вартості часток.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1522,96 грн. судових витрат по сплаті судового збору у суді першої інстанції та 7902,18 грн. судових витрат за проведення судової товарознавчої та автотоварознавчої експертизи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 148,88 грн. судових витрат по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 29.05.2019 року.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова