Справа № 500/1838/19
Провадження № 2/500/1891/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Грубіян Л.І.

при секретарі - Івановій Л.П.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та володінні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні та володінні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі договору дарування від 21.04.1998 року належить частина квартири АДРЕСА_1 . Співвласником цієї квартири є її син, ОСОБА_2 , який отримав частку квартири у спадок від її померлого чоловіка - ОСОБА_3 . За цією ж адресою відповідач і зареєстрований, однак з ними не проживає вже протягом 6 років, участі в утриманні квартири не приймає. Крім цього, вони не спілкуються протягом вказаного часу, зв`язків не підтримують, де відповідач знаходиться на даний час, та де проживає позивачу не відомо. Протягом тривалого часу її син неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та відбував покарання у виправних закладах, вживає наркотичні засоби. На даний час, наскільки їй відома, він також притягується до кримінальної відповідальності Ізмаїльським відділом Національної поліції України. Окрім цього, ОСОБА_2 , користуючись наявністю реєстрації за вказаним місцем проживання, бере грошові кредити у кредитних фінансових установах, після чого не виплачує. При укладанні кредитних договорів відповідач ОСОБА_2 вказує її мобільний номер та її адресу як контактні дані. На даний час у нього існує чимало заборгованостей за кредитами.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що відповідач тривалий час там не проживає, майном не цікавиться, речей там не залишив, жодних витрат на утримання майна не несе.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи, причину неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Відзив на позов не подав.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.

В силу ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущення.

Так, в судовому засіданні встановлено, згідно договору дарування від 21.04.1998 року позивач ОСОБА_1 є власником 3/6 квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6), також встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.11.1995 року органом приватизації Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Квартира належить їм на праві приватної спільної сумісної власності (а.с.7)

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивача ОСОБА_1 співвласником квартири АДРЕСА_1 та є співвласником 1/6 частини вказаної квартири.

З свідоцтва про право власності на житло вбачається належність позивачу та відповідачу на праві приватної спільної сумісної власності вказаної квартири, тому правових підстав для застосування ч.2 ст.405 ЦК України немає.

За положеннями ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Аналогічні положення закріплені у ст.9 ЖК України, за якою ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, які передбачено законом.

За ст.270 ЦК України фізична особа, серед іншого, має право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування.

За змістом ст. ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ст.1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , його право власності, в силу ст.41 Конституції України, є непорушним, тому він відповідно має право володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, в тому числі і право проживання у вказаній квартирі. Так, як право власності відповідача на спірну квартиру не припинено, він не може бути обмежений у будь-який спосіб у користуванні власним житлом.

Права усіх співвласників законом захищаються у рівній мірі та не допускається захист прав одного співвласника за рахунок обмеження прав іншого співвласника без передбачених законом підстав

За таких обставин, суд приходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні та володінні квартирою, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 13, 259, 263-265, 279, 260-263, 284, 289 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (паспорт НОМЕР_1 виданий Ізмаїльським МВ ГУМВС України в Одеській області від 25.07.2012 року, РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Л.І.Грубіян