ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/467/19 Доповідач - Шевчук Г.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

за участю секретаря - Романюк Х.Ю.

сторін: представника апелянта Лопушинської Г.М. - Магарського М.З.

представника Тернопільської міської ради Ахтемейчук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/16873/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 березня 2019 року, ухваленого суддею Вийванко О.М., повний текст якого складено 25 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Тернопільської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

В обгрунтування вимог посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , яка до дня смерті була власником та користувалась садовим будинком АДРЕСА_1 та земельною ділянкою. Звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, державний нотаріус Першої державної нотаріальної контори м. Тернополя постановою від 15.03.2016 надав їй відмову у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Відповідно до технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 від 13.01.1992 власником садового будинку є ОСОБА_2 Вона не може оформити спадщину у нотаріуса через відсутність належно оформлених правовстановлюючих документів на спадкове майно, та через те, що покійна мати до дня смерті не оформила спадкове майно. Реєстрація права власності була проведена 13.01.1992 р. у відповідності до діючого на той час законодавства, проте правовстановлюючий документ було втрачено. Інших спадкоємців по справі немає. У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити та визнати факт належності на праві приватної власності її померлій матері ОСОБА_2 садовий будинок АДРЕСА_1 із господарськими спорудами та визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на садовий будинок АДРЕСА_1 із житловими спорудами.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 березня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору садівниче товариство робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д., Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на рішення суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права. В обгрунтування вимог вказала, що судом першої інстанції неправильно застосовано ст.331 ЦК України 2003р., який діяв на день смерті спадкодавця щодо визначення про державну реєстрацію майна. Будинок збудовано до 13.01.1992р., тому суд помилково застосував норми ЦК України 2003р., що діяли на дату смерті спадкодавця. Крім того, не взявши до уваги копію технічного паспорту на спадковий будинок, суд не вказав, які саме підстави викликали сумнів до вказаного доказу та його відхилення .

У відзиві на апеляційну скаргу, Тернопільська міська рада зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі оцінено подані сторонами докази та винесено законне рішення. Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. В обгрунтування вимог вказує на те, що до складу спадщини входить лише те майно, яке належало спадкодавцю. Спірний будинок не належав до майна спадкодавця.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Представник Тернопільської міської ради апеляційну скаргу заперечив, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились.

У відповідності до вимог статтей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, заслухавши представників сторін колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що правових підстав для задоволення вимог не має.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з?ясування дійсних обставин справи, прав та обов?язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального права.

В силу частин 1,2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки ОСОБА_2 .. Спадкоємцем за законом на майно померлої ОСОБА_2 є її донька позивачка ОСОБА_1 , яка в установленому законом порядку прийняла спадщину, а саме 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 та грошові вклади з нарахованими на них відсотками та компенсаційними виплатами, що зберігаються на рахунках ПАТ «Ощадбанк». На вищевказане майно позивачу було видано свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.08.2012 та від 18.07.2012.

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Першої тернопільської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на садовий будинок АДРЕСА_1 із житловими спорудами.

15.03.2016 державний нотаріус Першої тернопільської державної нотаріальної контори видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з тих підстав, що відсутній документ про право власності на нерухоме майно та технічний паспорт.

Згідно із положеннями статей 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права власності у порядку спадкування за законом на садовий будинок, суд виходив з того, що позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження належності об`єкта спадкування на праві власності спадкодавцю.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

З матеріалів справи вбачається, що доказів побудови садового будинку в період до 1992 року, а також технічного паспорту на нього стороною суду не надано.

Із довідки садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської з.д. №2 ввід 18.02.2012 вбачається, що ОСОБА_2 була членом даного товариства і користувалася земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , для ведення садівництва. На земельній ділянці, розташований: садовий будинок та господарські споруди та багаторічні насадження.

Доводи апелянта, що спірний дачний будинок збудовано до 13.01.1992р., а тому наявність копії технічного паспорту свідчить про наявність права власності спадкодавця на садовий будинок колегія суддів не приймає до уваги як необгрунтовані.

Представник Тернопільської міської ради в суді апеляційної інстанції пояснив, що в даний час на території садівничого товариства робітників і службовців Тернопільського відділення Львівської залізниці побудований житловий комплекс і жодних садових будинків там не має.

Представлена позивачкою та не завірена в установленому законом порядку ксерокопія технічного паспорту без зазначення інвентарного та реєстрового номера та довідка дачного кооперативу, не є достатніми доказами та підставами для визнання за позивачем права власності на садовий будинок в порядку спадкування за законом.

В матеріалах справи відсутні докази про надання ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , для садівництва та дозволу на будівництво садового будинку, відсутній технічний паспорт на будинок.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог про визнання права власності на садовий будинок в порядку спадкування .

Доводи апеляційної скарги зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та переоцінки доказів, яким суд дав належну оцінку за своїм внутрішнім переконанням відповідно до вимог ст.77 ЦПК України.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Отже, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи та письмовим доказам, які містяться в матеріалах справи, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Зважаючи на те, що апелянта звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, згідно ч. 7 ст.141 ЦПК України, судовий збір належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 березня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги, згідно ч.7 ст.141 ЦПК України, належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 31 травня 2019 року.

Головуюча : Г.М. Шевчук

Судді: О.Я. Міщій

З.Є. Ткач