КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 362/4462/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6895/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Ковалевська Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року,

встановив:

у вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 134 000 грн., посилаючись на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2014 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , однак з вини відповідача рішення не виконується. Також позивач просила стягнути на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 39 600 грн. та судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2014 року, з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначала, що відповідач не виконує свій обов`язок щодо утримання дитини, а тому просила стягнути на її користь пеню за прострочення виплати аліментів.

Рішенням Васильківського районного суду м.Києва від 15 червня 2018 року позовні вимоги було задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 122 500 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. та судовий збір.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 11 вересня 2018 року вказане рішення було скасовано та направлено справу для розгляду до Фастівського міськрайонного суду Київської області за підсудністю.

При новому розгляді справи позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог, у якій вона просила стягнути на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 13 травня 2014 року по 30 жовтня 2018 року в розмірі 134 000 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. та судовий збір.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року позов було задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 39 600 грн. та судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. В іншій частині вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що з вини відповідача відбувається прострочення виплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини та здійснив розрахунок пені шляхом множення 1% розміру заборгованості зі сплати аліментів за кожен місяць, обмежуючись кількістю днів у кожному місяці прострочення. Однак, з таким висновком суду колегія суддів у повному обсязі погодитись не може з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня 2014 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2014 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. з 13 травня 2014 року щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Матеріали справи містять копію довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів, з якої вбачається, що з травня 2014 року по травень 2018 року відповідачу було нараховано аліментів на суму 122 500 грн., оплати за вказаний період відсутні. Вказана заборгованість була погашена внаслідок реалізації належного відповідачу автомобіля з електронних торгів в ході здійснення виконавчого провадження. Вказана обставина підтверджується роздруківкою Протоколу №325540 проведення електронних торгів та відображена у Довідці-розрахунку заборгованості відповідача зі сплати аліментів від 06 серпня 2018 року.

Рішення суду першої інстанції в частині встановлення вини відповідача у простроченні сплати аліментів сторонами у справі не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до положень ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Обраховуючи розмір неустойки за прострочення сплати ОСОБА_2 аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто пеня за один місяць розрахована так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума пені визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів за кожен місяць.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки він зроблений із порушенням норм матеріального права.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів необхідно з`ясовувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня його фактичного виконання або ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Наданий до суду позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з травня 2014 року по травень 2018 року відповідає вказаним вимогам чинного законодавства та зроблений з урахуванням положень ст. 196 СК України щодо неможливості перевищення розміру пені розміру заборгованості. За таких обставин, за період з травня 2014 року по травень 2018 року з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 118 632 грн. 25 коп.

Разом з тим, звертаючись 31 жовтня 2018 року до суду із заявою про уточнення та збільшення розміру позовних вимог та обраховуючи розмір пені за період з червня 2018 року по жовтень 2018 року, позивачем було безпідставно включено до розрахунку пеню за прострочення сплати аліментів за жовтень 2018 року, оскільки станом на день звернення до суду з вказаною заявою строк, до якого мали бути сплачені аліменти за вказаний місяць, ще не настав, а тому нарахування пені за вказаний місяць є необґрунтованим. Крім того, матеріали справи містять також Довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 29 січня 2019 року, з якої вбачається здійснення відповідачем платежів на погашення заборгованості у листопаді 2018 року, а тому за період з червня 2018 року по вересень 2018 року підлягає стягненню пеня в розмірі 7 675 грн.

Посилання відповідача у своєму відзиві на апеляційну скаргу на те, що ним було відкрито рахунок у банку на ім`я сина ОСОБА_4 , на який ним здійснюється перерахування аліментів, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вказаним обставинам суд першої інстанції надав належну оцінку, а рішення суду відповідачем в апеляційному порядку не оскаржується. Доказів на підтвердження наявності у позивача доступу до вказаних відповідачем коштів до суду не надано, як і доказів про те, яким чином неповнолітня дитина може скористатись відповідним рахунком та отримати до нього доступ.

Крім того, безпідставними є і зауваження відповідача про те, що після реалізації належного йому автомобіля на рахунку виконавчої служби залишились грошові кошти, які виконавець зобов`язаний був перераховувати на оплату чергових платежів, оскільки такий порядок погашення заборгованості періодичних платежів законом не передбачений, а докази на підтвердження того, що відповідач звертався до виконавчої служби із відповідними заявами про перерахування коштів на погашення аліментів у матеріалах справи відсутні.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що докази на підтвердження понесення таких витрат надавались позивачем до матеріалів справи під час її розгляду Васильківським міськрайонним судом Київської області та були оцінені під час ухвалення ним рішення у справі, тоді як до Фастівського міськрайонного суду Київської області при новому розгляді відповідні докази не надавались. Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів також погодитись не може, оскільки судом не було враховано те, що рішення суду, у якому була надана оцінка доказам понесення позивачем витрат на правову допомогу, було скасоване у зв`язку з порушенням судом правил підсудності.

Положеннями ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 135 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В такому випадку обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У матеріалах справи наявний Акт здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) за Договором про надання правничої допомоги №35/16 від 15 липня 2016 року, укладеним між ОСОБА_1 та адвокатом Дзюбою В.С., який містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Також матеріали справи містять квитанцію про оплату ОСОБА_1 наданих адвокатом послуг у розмірі 10 000 грн. Обґрунтованих доводів щодо неспівмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи заяви відповідача по суті справи не містять, відповідного клопотання не подано.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, змінити, визначивши в сумі 126 307 грн. 25 коп., а в частині вирішення вимог про стягнення витрат на правову допомогу - скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення таких вимог. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1894 грн. 60 коп., оскільки відповідно до положень п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів змінити та визначити розмір пені в сумі 126 307 грн. 25 коп.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2019 року в частині вирішення вимог про стягнення витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

В іншій частині залишити рішення без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1894 грн. 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 20 травня 2019 року.

Головуючий

Судді