ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/882/19 Головуючий суддя І інстанції Ульяніч І.В.
Провадження № 22-ц/818/2522/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: договірна
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Колесник О.Е.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року, постановлену в складі судді Ульяніч І.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та визнання недійсними договорів,

встановив:

19 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Фрунзенського районного суду з позовом до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк Надра», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та визнання недійсними договорів.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року відкрито провадження у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та закрити провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права в частині недотримання правил підсудності, є незаконною.

Вказала, що на підставі Договору про відступлення прав за Іпотечним договором, укладеного внаслідок електронних торгів, проведених згідно ст. 51 Закону України «Про гарантування вкладів фізичних осіб», ПАТ «КБ «Надра» відступило ОСОБА_1 права вимоги за Договором іпотеки № 6/4/20/2008/980-1/2404 від 01.09.2008 року. У зв`язку з цим ОСОБА_1 набув прав Іпотекодержателя за укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_2 Іпотечним договором. Предметом Іпотечного договору, права за яким було відступлено Апелянту, є квартира АДРЕСА_1 .

Зазначив, що відповідно до ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної її частини.

Предметом позову є визнання протиправними дій та визнання недійсними договорів, які пов`язані з нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Квартира, з приводу якої виник спір, розташована не у Фрунзенському районі міста Харків, а у Холодногірському районі, у зв`язку з чим вказана справа підлягає розгляду Ленінським районним судом м. Харкова за виключною підсудністю. Таким чином, судом першої інстанції при постановленні ухвали про відкриття провадження у справі було порушено норму ЦПК України про виключну підсудність.

ОСОБА_2 у своєму відзиві просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити і оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Вказала, що апелянт помилився із предметом позову, яким є визнання недісним договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором і жодним чином не пов`язаний з нерухомим майном.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача - ОСОБА_3 , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Інші учасники справи, яким було відомо про апеляційний розгляд справи, у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом належним чином, позивач ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача, тому відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за їх відсутності.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Відкриваючи провадження у справі, суд першої інстанції мотивував свої висновки тим, що позовна заява відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, підсудна Фрунзенському районному суду м. Харкова.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною 1 ст.27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно п.42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 року вказано, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що у даному випадкупредметом позову є визнання протиправними дій та визнання недійсними договорів, які пов`язані з нерухомим майном, а саме: квартирою АДРЕСА_1 . Квартира, з приводу якої виник спір, розташована не у Фрунзенському районі міста Харків, а у Холодногірському районі, у зв`язку з чим вказана справа підлягає розгляду Ленінським районним судом м. Харкова за виключною підсудністю.

Тому суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив правило територіальної підсудності розгляду таких заяв.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржувана ухвала Фрунзенського районного суду м. Харкова постановлена з порушенням норм процесуального права, тому ухвалу необхідно скасувати, а справу передати для продовження розгляду до суду першої інстанції - Ленінському районного суду м. Харкова.

Керуючись ст.ст. 268, 367,368, п. 7 ч.1 ст.374, ст.ст. 381-384, 388-392 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 01 березня 2019 року скасувати, прийняти нову постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою територіальною підсудністю- Ленінського районного суду м.Харкова.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 травня 2019 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді П.В.Кісь.

О.М.Хорошевський.