КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2019 року м. Київ

Справа №754/10286/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/6632/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва постановлену під головуванням судді Зотько Т.А. 21 лютого 2019 року в місті Києві, дата складання повного тексту судового рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Відута Оксана Валеріївна про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року закрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа:Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Відута Оксана Валеріївна про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

Ухвала суду мотивна тим, що провадження у вказаній справі необхідно закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, оскільки є рішення суду постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке набрало законної сили.

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням ОСОБА_1 , нею подано апеляційну скаргу. Вказує на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи. А саме зазначає, що представники Банку не мали належних повноважень на представництво інтересів АТ КБ «ПриватБанк», а тому суд першої інстанції не повинен був розглядати заяву представника Банку про закриття провадження у справі. Також вказує на те, що у заяві представника Банку - Хитрової Л.В. не наведені аргументи щодо порівняння підстав позову позивача у справі №754/10073/15-ц і у справі № 754/10286/18. Зокрема, відповідачем вказано, що фактично, позивачем повторно заявлено одну і ту ж вимогу про визнання Кредитного договору та Договору іпотеки недійсними». Але зміст позовної вимоги визначає лише предмет позову. Тобто у заяві відповідача йдеться виключно про предмети позовів у справах № 754/10286/18 і №754/10073/15-ц, однак залишення предмету позову зі зміною підстави позову у новій справі № 754/10268/18 виключає закриття провадження у цій справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки позивачем у даній справі заявлені інші та нові підстави позову.

Враховуючи вищевикладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Стеценко Ю.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Тому колегія суддів апеляційного суду, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника скаржника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 липня 2015 року позивач ОСОБА_1 зверталась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: ПН КМНО Відута О.В. про визнання недійсними договорів, в якому просила суд про визнання недійсними Кредитного договору №КЗЯ0СК15006505 від 08 серпня 2008 року та Договору іпотеки від 08 серпня 2007 року, що укладались між ЗАТ КБ ПриватБанк» та ОСОБА_1 у зв`язку із їх невідповідністю законодавству України, зокрема з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України, ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року.

Деснянським районним судом м. Києва 23 березня 2016 року за розглядом вищевказаної цивільної справи ухвалено рішення, яким відмовлено у позові через відсутність підстав для визнання договорів недійсними, оскільки не доведено введення в оману позивача з боку відповідача чи обман, а також укладення договору через нечесну підприємницьку діяльність з боку банку.

Мотивуючи вказане рішення суд вказав на те, що при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивач посилалась у своїй позовній заяві. Під час укладання кредитного договору, сторони чітко розуміли, що курсові коливання гривні можуть настати, але ОСОБА_1 обрала валютою кредитування саме долари США та взяла на себе зобов`язання повернути кредит в іноземній валюті. Тому твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України, неповідомлення її про валютні ризики, є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві.

Апеляційним судом м. Києва 12 травня 2016 року постановлено ухвалу, якою рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року залишено без змін та вказано на те, що при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договори містять всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві. При цьому, як вбачається з мотивувальної частини рішення, апеляційним судом була здійснена оцінка визначеної у договорі процентної ставки та інших платежів

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року та ухвала Апеляційного суду м. Києва від 12 травня 2016 року залишені без змін.

У вказаній ухвалі касаційним судом вказано про те, що підстав, передбачених положеннями ст. 230 ЦК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання кредитного договору недійсним немає, так як Позивач не довела введення її в оману з боку Відповідача чи обман, а також наявність умов для визначення такого договору несправедливим, чи укладеним через нечесну підприємницьку діяльність, що є її процесуальним обов`язком. У зв`язку з чим відсутні підстави для визнання недійсним похідного, акцесорного договору - договору іпотеки.

В серпні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Відута О.В., про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, в якому просила суд визнання недійсним укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 Кредитний договір №K3R0GK15006505 від 08 серпня 2008 року, а також додаткову угоду до нього від 15 травня 2013 року з додатком; визнання недійсним Договору іпотеки, укладеного 08 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №1531; про скасування заборони щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Відутою О.В. та зареєстровану в реєстрі за №1532.

Як на підставу звернення з вказаним позовом до суду позивач вказує на те, що ЗАТ КБ «Приватбанк» не дотримався та грубо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України, які визначені законом, як істотні, та є необхідні для даного виду договорів, а саме: не виконав вимоги закону про дотримання істотних умов договору, щодо надання позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації, про умови кредиту під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою, які є істотними для такого виду договорів а також те, що ЗАТ КБ «Приватбанк» в умовах кредитного договору приховав фактичне значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за користування кредитом та, того розміру подорожчання кредиту, які були обумовлені та узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах, що на переконання позивача, є ознаками введення її Банком в оману.

Також Позивач зазначила, що відповідач скористався тим, що позивачу об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Вказувала також на те, що документальне оформлення відповідачем кредиту за кредитним договором, не відповідає всім вимогам Закону та нормативно-правовим актам України, які регулюють питання кредитних правовідносин (зокрема, Правил надання Банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року, Закону України «Про захист прав споживачів»).

До суду першої інстанції 09 листопада 2018 року надійшла заява про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Відута О.В., про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, у зв`язку з наявністю рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, яке вступило в законну силу та винесене за наслідками розгляду позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Відута О.В., про визнання договорів недійсними. Заява обґрунтована тим, що позивачем повторно заявлено одну і ту ж вимогу про визнання Кредитного договору та Договору іпотеки недійсними. Таким чином, згідно положень п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, набрання законної сили рішенням суду від 23 березня 2016 року у справі № 754/10073/15-ц, ухваленим з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є підставою для закриття провадження у справі №754/10286/18. На підставі викладеного просила закрити провадження у справі №754/10286/18.

В судовому засіданні представником позивача була подана заява про зміну підстав позову, в якій позивач вказала на порушення її прав, як споживача банківських послуг відповідачем, зокрема не повідомлено їй всієї інформації про фактичний розмір процентної ставки, плати за інші послуги, та не ознайомлено з методики за якою визначаються валютні ризики. У зв`язку з цим, вважала кредитний договір недійсним на підставі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», що тягне за собою визнання недійсним і іпотечного договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів. Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Виходячи з вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження у справі №754/10286/18, оскільки є рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 березня 2016 року у справі 754/10073/15-ц, яке набрало законної сили, та яке ухвалено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що позов який розглядається в даному провадженні є відмінним від попереднього, оскільки змінились підстави позову, а тому позиви не можна вважати тотожними, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки підставами, як першого так і другого позову, є неповна інформація щодо істотних умов кредитного договору, таких як відсоткова ставка, валютні ризики та інші платежі.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що представники Банку не мали належних повноважень на представництво інтересів АТ КБ «ПриватБанк», а тому суд першої інстанції не повинен був розглядати заяву представника Банку про закриття провадження у справі, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані посилання не є підставою для скасування ухвали суду про закриття провадження у справі з підстав передбачених п.3 ч.1. ст. 255 ЦПК України, та на її правильність не впливають. Сама по собі наявність рішення між тими ж сторонами, з того ж предмету спору, є підставою для закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду є достатньо вмотивована, відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 17 травня 2019 року.