25.04.2019 Справа № 756/9901/15-ц
№2/756/47/19
№756/9901/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2019 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Тітова М.Ю.

за участю секретаря судових засідань Іванової І.О.

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова А.Г., про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень до позовної заяви від 18.12.2015, просить суд визнати недійсним заповіт, складений 02.06.2014 ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 з підпризначенням іншого спадкоємця ОСОБА_5, на випадок, якщо ОСОБА_4 помре до відкриття спадщини або відмовиться від її прийняття, та який посвідчений 02.06.2014 приватним нотаріусом КМНО Сташковою А.Г.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у 2013 році його двоюрідним братом ОСОБА_9 було складено заповіт на його ім'я. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер. Після його смерті залишилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1. У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса КМНО Сташкової А.Г. з приводу оформлення спадщини, де дізнався, що він уже не є спадкоємцем, оскільки за життя спадкодавцем було складено заповіт на іншу особу, а саме 02.06.2014 від імені ОСОБА_8 складено заповіт, відповідно до якого все належне йому майно на день смерті він заповів відповідачу ОСОБА_4, а в разі якщо остання помре до відкриття спадщини або відмовиться від її прийняття - відповідачу ОСОБА_5 Вказаний заповіт позивач вважає недійсним, оскільки на момент його складання ОСОБА_8 перебував в такому стані, в якому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Позивачу відомо, що в ОСОБА_8 не було наміру та волевиявлення заповідати квартиру ОСОБА_4, адже він бажав передати її йому. Так, в 2012 році стан здоров'я ОСОБА_8 значно погіршився, в 2013-2014 роках він часто перебував на стаціонарному лікуванні з приводу хвороби серця та гіпертонічної хвороби. Позивач постійно супроводжував брата до лікарні, відвідував його, приносив продукти харчування, купував необхідні ліки та після виписки з лікарні доглядав за ним, у всьому допомагав. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_10, що негативно вплинуло на стан його здоров'я. Після її смерті він постійно перебував у пригніченому стані, почав заговорюватися, його пам'ять погіршилась і іноді він не впізнавав своїх родичів, знайомих, в цей період він навіть звертався до психіатра. Влітку 2014 року померла дружина позивача, у зв'язку з чим він став рідше відвідувати брата. Відповідач, в свою чергу, скористалась таким становищем, та стала частіше навідувати ОСОБА_8 Вважає, що відповідач скористалась безпорадним станом ОСОБА_8 та примусила його перед смертю скласти заповіт на її користь.

Представники позивача ОСОБА_11 та ОСОБА_3 у суді позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Відповідачі у судовому засіданні проти позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Обґрунтовуючи свої заперечення вказували, що посилання позивача на те, що під час складання оскаржуваного заповіту ОСОБА_8 не усвідомлював значення своїх дій, не відповідають дійсності, адже за життя ОСОБА_8 не страждав на психічні розлади та на обліку у лікаря-психіатра не перебував.

Від приватного нотаріуса КМНО Сташкової А.Г. надійшли пояснення, в яких вона просить розглянути справу без її участі. В своїх поясненнях нотаріус зазначає, що посвідчуючи спірний заповіт у червні 2014 року будь-яких дій, які б вказували на те, що ОСОБА_8 не може усвідомлювати значення своїх дій або керувати ними, нею встановлено не було. Він перебував в абсолютно адекватному стані, усвідомлював свої дії та розумів їх значення.

Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 30.09.2014.

Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть № 337 від 26.09.2014 причина смерті ОСОБА_8 - хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротичний кардіосклероз.

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1, що належала на праві власності спадкодавцю.

На випадок своєї смерті ОСОБА_8 склав заповіт від 02.06.2014, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сташковою А.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1235, яким ОСОБА_8 заповів все його майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право за законом, відповідачу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а у разі, коли вона помре раніше за спадкодавця або не прийме спадщину - відповідачу ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною 2 статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Вимоги щодо форми та змісту заповіту встановлені ст. 1247 ЦК України. Так, цією нормою Кодексу визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4. ст. 207 цього Кодексу.

Як вбачається з тексту заповіту, такий у зв'язку з похилим віком заповідача посвідчено за місцем його проживання: АДРЕСА_1. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_8 і власноручно ним підписаний. Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено.

За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Заповіт є одностороннім правочином, а тому він повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Системний аналіз норм ЦК України свідчить, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України виключно підстави недійсності правочину, визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК України, зумовлюють те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

У відповідності до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила цієї статті ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

З метою визначення психічного стану заповідача на момент складання заповіту від 02.06.2014 судом за клопотанням представника позивача була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 256 від 10.04.2018, експерти прийшли до висновку, що ОСОБА_8 під час складання заповіту (02.06.2014) страждав на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба, дисциркуляторна енцефалопатія) із когнітивними порушеннями та церебрастенічним синдромом. За своїм психічним станом в цей період ОСОБА_8 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Допитаний у судовому засіданні в якості експерта лікар судово-психіатричний експерт ОСОБА_12 підтвердив обставини, викладені у висновку від 10.04.2018.

Суд не вбачає підстав не брати до уваги як належний доказ висновок судово-психіатричного експерта щодо психічного стану заповідача на час складання заповіту від 02.06.2014, оскільки, досліджуючи стан ОСОБА_8, комісія вивчала стан заповідача за медичними документами. Крім того, експертний висновок узгоджується з іншими письмовими доказами, зібраними у справі, а також показами свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15, які підтвердили факт того, що ОСОБА_8 за життя виражених порушень з боку психіки не мав. До того ж приватний нотаріус КМНО Сташкова А.Г., яка посвідчувала спірний заповіт, у своїх письмових поясненнях вказує, що під час складання заповіту ОСОБА_8 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

Статтею 81 ЦПК України покладено на кожну зі сторін обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Позивачем та його представниками не надано суду належних та допустимих доказів, які б засвідчували, що на момент складання заповіту від 02.06.2014 спадкодавець ОСОБА_8 не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. При цьому, виписка з історії хвороби ОСОБА_8 від 04.10.2013, яка була надана представниками позивача після проведення у справі судової експертизи, даний факт не підтверджує, оскільки в такій охарактеризовано стан здоров'я спадкодавця за період з 20.09.2013 по 04.10.2013, тоді як оскаржуваний заповіт було посвідчено у червні 2014 року. Медична документація за цей період досліджувалась експертами і будь-яких порушень з боку психіки у ОСОБА_8 станом на 02.06.2014 виявлено не було.

Також судом не встановлено, що при складанні заповіту були порушені вимоги діючого законодавства.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 02.06.2014 недійсним, а тому приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_6 у задоволенні його позову.

З викладеного, керуючись ст.ст. 1-19, 23,76-113, 128-132, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_6 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) до ОСОБА_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2), ОСОБА_5 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4, дані про ідентифікаційний код відсутні), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сташкова А.Г. (місцезнаходження: АДРЕСА_5), про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 25.04.2019.

Суддя М.Ю. Тітов