РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 р.

м. Харків

Справа № 639/1209/18,

2/639/1017/19

Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В. Б.,

за участі секретаря - Тущенко Т. В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

01 березня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Заява обґрунтована тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через сварки та непорозуміння, фактичне спільне господарство не ведуть, спільно не мешкають з липня 2018 року. Вважає, що сім'я існує формально, поновлення шлюбу недоцільно і суперечить її інтересам. Від шлюбу сторони вони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак, відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає та не приймає участі у вихованні сина. Дитина повністю знаходиться на утримані позивача. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ј частини від його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтверджує в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу та стягненні аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Сторони - ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Бондаренко) та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01.06.2013 р. згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 (а.с.6).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_5).

Сторони з липня 2018 року не підтримують шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружжя наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім'я розпалася остаточно, відновлена бути не може, подальше спільне життя подружжя, примирення і збереження сім'ї неможливі, шлюб існує формально, його збереження суперечило б їх інтересам.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки.

Зазначене конституційне положення знайшло свій подальший розвиток у Сімейному кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вжите в цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається ( ст. 24 СК України).

Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст.53 СК України).

Відповідно до ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.110 СК України кожен із подружжя має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних правовідносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу.

Судом встановлено, що відносини між подружжям фактично вже вичерпані, відновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, категорично заперечують проти подальшого збереження сім'ї . За таких обставин позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 грн.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Враховуючи надані позивачем докази, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн у справі про стягнення аліментів.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 81, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 110, 112 ст.ст. 180, 181, 182, 183, 191, 192 Сімейного Кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 01.06.2013 року у Червонозаводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, під актовим записом № 176 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 (однієї чверті) частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, починаючи з 01.03.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Згідно зі ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, проживає за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_3, проживає за адресою: АДРЕСА_2

СУДДЯ Єрмоленко В.Б.