П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2019 року місто Київ

справа № 755/19335/18

апеляційне провадження № 22-ц/824/4846/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Марфіної Н.В. від 11 січня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів),

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом аргументуючи його тим, що 3 червня 2017 року від придбав у ОСОБА_3 автомобіль марки Opel Ampera, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується розпискою про отримання грошових коштів на суму 15 000 доларів США. В цей же день відповідач видав довіреність на його ім'я, якою надав позивачу право експлуатації, користування та розпорядження вказаним автомобілем.

17 листопада 2018 року працівником патрульної поліції було складено акт огляду та затримання автомобіля Opel Ampera, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, у зв'язку з оголошенням розшуку всього майна, що належить ОСОБА_3 (виконавче провадження № 57163102).

Посилаючись на те, що між сторонами фактично не було укладено договір купівлі-продажу автомобіля і позивач не має змоги зареєструвати його на своє ім'я, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_3 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США.

10 січня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову, у якій просив заборонити вчинення будь-яких дій з автомобілем Opel Ampera, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, до ухвалення рішення.

Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення заяви. Скаржник зазначає, що повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про її невідповідність статті 151 ЦПК України, оскільки ним було зазначено як про предмет позову так і про обґрунтованість необхідності забезпечення позову.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не подавав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, вимоги апеляційної скарги підтримує.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутого майна (грошових коштів).

Підставою для звернення до суду з указаним позов стало безпідставне отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 15 000 доларів США, оскільки позивач фактично мав намір придбати у ОСОБА_3 автомобіль Opel Ampera, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, проте договір купівлі-продажу укладений не був, а вказаний транспортний засіб вилучений працівниками патрульної поліції на підставі постанови приватного виконавця про розшук майна відповідача.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом заборони вчиняти певні дії.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення прозову подається в письмовій формі, підписується заявником і обов'язково повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних

осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Аналізуючи положення наведеної статті можна зробити висновок, що, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявнику, зокрема, необхідно зазначити обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме.

При цьому, якщо заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 ЦПК України, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу (частина 9 статті 153 ЦПК України).

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не зазначення заявником предмету позову та обґрунтування необхідності його забезпечення, відсутня пропозиції щодо зустрічного забезпечення, є підставою для повернення такої заяви.

Посилання у апеляційній скарзі на помилковість висновку суду про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України є необґрунтованими та повністю спростовується матеріалами справи.

При цьому колегія суддів зазначає, що повернення заяви про забезпечення позову не позбавляє заявника можливості повторно звернутися до суду з такою заявою після усунення умов, що були підставою для її повернення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану представником ОСОБА_2, залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 26 квітня 2019 року.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: І.М. Вербова

О.В.Шахова