Справа № 661/4755/18
Провадження № 2/661/95/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

10 червня 2019 року

Новокаховський міський суд Херсонської обласні в складі

головуючого судді Пилипенка С.В.

за участю: секретарів судового засідання Ковальчук А.О., Остренко О.О.

представника позивача : Мазурик О.А. ,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Каховка Херсонської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

встановив:

Позивач акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 19.11.2009 року між Приватбанком і відповідачем був укладений кредитний договір, за яким останній 19 листопада 2009 року отримав кредит у розмірі 2000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з можливістю його коригування зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору останній складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою. Відповідно до Умов надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 11.10.2018 року заборгованість відповідача за кредитом склала 17988 грн. 30 коп., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 1762 грн., посилаючись на ст.ст. 526-530, 1049, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідач у своїх письмових поясненнях просив суд у задоволенні позу відмовити, посилаючись на те, що відповідно до розрахунку заборгованості за договором від 19.11.2009 року станом на 11.10.2018, який надано банком, кредитні кошти у сумі 1996,80 грн. були ним отримані 23.11.2009 року, тобто граничний термін їх повернення є 23.11.2010 року. Фактично повне погашення відповідачем заборгованості по кредиту з урахуванням підвищених відсотків, пені та штрафів відбулося 11 вересня 2013 року, що підтверджується розрахунком наданим банком, останній платіж здійснено готівкою на суму 940,00 грн. Після повного погашення суми заборгованості він не отримував у АТ КБ «Приват Банк» жодних коштів за кредитною картою № НОМЕР_1, на яку посилається позивач, так як її термін закінчився ще у листопаді 2012 року.

Також відповідачем подана письмова заява про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, з огляду на те, що згідно Умов та Правил надання банківських послуг, на які посилається у позові банк, термін повернення коштів складає 30 днів, з моменту проведення розрахунку за платіжною картою. Тобто прострочення виконання зобов`язання за договором, а отже і строк позовної давності починає відлік з 19 листопада 2012 року. Отже загальний строк позовної давності у з роки, щодо вимог про сплату заборгованості за кредитними коштами сплив 19 листопада 2012 року.

Представником позивача за довіреністю ОСОБА_3 подано до суду подано до суду відповідь на відзив у якому вказує, що ОСОБА_2 19.11.2009 року отримав кредит у розмірі 2000.00 грн. шляхом підписання заяви поро приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Із анкети-заяви від 06.12.2011 року вбачається, що останній підписавши відповідну анкету висловив згоду що вказана заява, разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Памяткою клієнта, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», яка додана позивачем до позовної заяви визначено умови та розмір процентів за користування кредитними коштами, а також погоджено порядок нарахування пені та штрафів за неналежне виконання умов договору, що свідчить про досягнення між сторонами істотних умов договору, аналогічну позицію представник позивача вказав у письмовій відповіді на пояснення, яка надійшла на адресу суду 26.02.2019 року.

Випискою по рахунку підтверджено, що відповідач отримавши картку почав активно нею користуватися, знімати кошти, погашати заборгованість, та знову знімати кредитні кошти, що свідчить про належну інформованість ОСОБА_2 про тарифи, умови та правила користування кредитним коштами. Вказує, що після встановлення процентної ставки під час укладання договору, останній протягом всього строку користування кредитним коштами не змінювалася.

Щодо заяви представника позивача з приводу застосування наслідків пропуску строків позовної давності, вказує, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, сторони погодили, збільшення строку позовної давності до 50 років, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди та неустойки. Оскільки строк дії картки закінчився у травні 2015 року а до суду позивач звернувся у жовтні 2018 року, то такий строк ним не пропущено.

Вважає, що наявні підстави для задоволення позову. Просив суд позов задовольнити та стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитом у вказаному розмірі, з урахуванням відсотків за їх користування, пені, та штрафів.

В судовому засіданні представник позивача позов та надані банком документи, відзиви підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач в судових засіданнях підтримав раніше надані ним пояснення, заяву про застосування строків позовної давності, просив відмовити в задоволенні позову повністю.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 даної статті кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, 19 листопада 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого, останній отримав кредит в сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті ПАТ КБ «ПриватБанк», складає між ним та банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України).

Згідно з доданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором № б/н від 19.11.2009 року станом на 11.10.2018 року у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором утворилась заборгованість в розмірі 17988 грн. 30 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 876 грн. 92 коп.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 215678 грн. 60 коп.; заборгованості за пенею та комісією 100 грн. 00 коп.; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 832 грн. 78 коп., Своїми діями відповідач порушив умови кредитного договору.

Під час розгляду справи в суді відповідачем подано письмову заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Верховним Судом в постанові від 28.03.2018 (справа №14-10 цс 18) була висловлена позиція, відповідно до якої у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 08 листопада 2017 року № 6-2891цс16 вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Таким чином, автоматичне списання коштів з рахунків боржника не перериває строк позовної давності, оскільки відсутнє волевиявлення останнього по визнанню боргу та його погашенню, а тому не є підставою для застосування ст. 264 ЦК України.

Крім цього, відповідно до умов Договору картка діє до останнього місяці вказаного на лицевій стороні карти включно. Кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінчення строку дії договору.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

З наданої позивачем довідки вбачається, що ОСОБА_2 19.11.2009 року отримав кредитну картку за № НОМЕР_1 з терміном дії до грудня 2011 року, а також картку № НОМЕР_2 від 06.12.2011 року з терміном дії до травня 2015 року.

У відповідності до положень ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки строк дії картки, яка відповідно до довідки банку перевипускалась спливає у травні 2015 року, а позов подано 29 жовтня 2018 року, суд дійшов висновку про те, що такий заявлено після спливу загальної позовної давності.

Одночасно суд враховує, що дійсно частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

З матеріалів справи не вбачається, що сторонами було у встановленому порядку погоджено збільшення строку позовної давності, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення частини першої статті 259 ЦК України.

Посилання позивача на те, що сторонами було погоджено збільшення строку позовної давності, суд не приймає до уваги, оскільки жодного договору з приводу збільшення строку позовної давності між сторонами не укладалося.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України ).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки на картці вказано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, тому строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Крім того, з наданої позивачем довідки вбачається, що ОСОБА_2 19.11.2009 року отримав кредитну картку за № НОМЕР_1 з терміном дії до грудня 2011 року, а також картку № НОМЕР_2 від 06.12.2011 року з терміном дії до травня 2015 року.

За таких обставин, оскільки позивачем заявлено позов після спливу позовної давності, у відповідності до вимог ч.5 ст.267 ЦПК України не наведено перед судом обґрунтованих доводів про поважність причин пропуску трирічного строку на звернення до суду, а також про наявність обставин зупинення, переривання, чи досягнутої домовленості між сторонами про збільшення строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову за спливом позовної давності.

Відмовляючи у задоволенні позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, у суду відсутні підстави для покладення на відповідача судових витрат.

Керуючись ст. 257, 259, 267, 634, 638 ЦК України, ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Повний текст судового рішення виготовлений 10.06.2019 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга, яка подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Новокаховський міський суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С. В. Пилипенко