Справа № 188/284/19
Провадження № 2/188/248/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2019 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області у складі :

головуючого судді Полубан М.П.

при секретарі Олійник В.С. .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Петропавлівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ( відповідач-1 ) та ОСОБА_3 ( відповідач-2 ) про визнання права на спадщину за спадкоємцем за законом ,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом та зазначає про наступне .

Спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 17.05.2001 року виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровській області про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено актовий запис № 40.

На час відкриття спадщини ( час смерті спадкодавця ) ОСОБА_4 належали:

- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «40 років Жовтня» розміром 6,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджено було сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ДП НОМЕР_1 від 10.06.1997 року;

- житловий будинок із господарчими спорудами розташований за адресою : АДРЕСА_1 .

Заповіт за життя ОСОБА_4 не посвідчувала, а отже спадкування після її смерті повинно відбуватись за законом та відповідно до цивільного кодексу УРСР (України) в редакції від 18.07.1963 року.

Згідно п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 суди по різному тлумачать пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз`яснення, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7. Судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред`явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні.

Згідно п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР). Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав. Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз`ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування".

Також на обгрунтування своєї правової позиції позивач посилається на норми ст. 524, 525,527 , 548 , 549 ЦК УРСР та Інструкцію " Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затверд. Наказазом МЮУ від 18.07.1963 р.н. , яка була чинною на час відкриття спадщини. А саме зазначає , що на час відкриття спадщини після смерті його матері, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої держадміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили,

про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та

інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Єдиним спадкоємцем першої черги на день смерті ОСОБА_4 був її сина ОСОБА_5 . Їхні родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_5 в якому в графі мати зазначено саме спадкодавця ОСОБА_4 .

Згідно довідки Миколаївської сільської ради на день смерті ОСОБА_4 разом із нею проживали та були зареєстровані за місцем проживання четверо осіб: син спадкодавця ОСОБА_5 та його троє дітей, а отже враховуючи вимоги ч. 1 ст.529 та ч. 1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР, і п. 113 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», - саме ОСОБА_5 , - є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 та належним чином прийняв всю масу спадщини, в розумінні вимог законодавства чинного на день смерті спадкодавця. Окрім того саме у нього знаходились на зберіганні оригінали правовстановлюючих документів на всю спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим повторно Петропавлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено актовий запис № 31.

Спадкування після смерті ОСОБА_5 повинно відбуватись за правилами вже Цивільного кодексу України в редакцій що набрала чинності від 01.01.2004 року.

Позивач також посилається на норми даного ЦК України , а саме - на норми ст. ст. 1216 -1218 ,1261 , 1268 ЦКУ.

Згідно довідки Миколаївської сільської ради ОСОБА_5 заповіт не посвідчував , а отже спадкування після його смерті повинно відбуватись за законом.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є його троє рідних дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Згідно довідки Миколаївської сільської ради саме всі вищенаведені особи на день смерті ОСОБА_5 були зареєстровані з ним за однією адресою в одному будинку, що згідно ч. 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України свідчить про прийняття ними спадщини.

Але, згідно акту обстеження складеного депутатом Миколаївської сільської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за місцем реєстрації свого проживання не проживають більше десяти років. Тобто обох таких спадкоємців за законом не можна вважати особами, що прийняли спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже , умовою прийняття спадщини спадкоємцями є їхнє постійне проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на час відкриття спадщини, тобто 26.04.2015 року.

Але , як вже вище було зазначено згідно акту обстеження складеного депутатом Миколаївської сільської ради ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за місцем реєстрації свого проживання не проживають більше десяти років, тобто не є спадкоємцями першої черги у відповідності до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Згідно все того ж акту разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 на ІНФОРМАЦІЯ_2 року ( на день його смерті ) постійно проживав та до цього часу проживає тільки ОСОБА_1 , тобто я позивач за цим позовом.

Він звернувся до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, яка на таке звернення повідомила, що у неї немає жодної підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на всіх трьох осіб, які зареєстровані за адресою місця смерті спадкодавця, їхнього спільного батька та повідомила, що в разі його незгоди з таким розподілом спадщини він має змогу звернутись до суду, що ним і реалізовано шляхом подання цієї заяви.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а відповідно до ч. 2 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже всі викладені факти свідчать про його беззаперечне право одноосібного прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 .

Позивач стверджую, що ним не подавалось іншого позову до тих же осіб, з тим же предметом та підставами позову.

Ним плануються витрати по справі в розмірі 1932, 71 гривень, що складає розмір сплати судового збору по справі. Інші витрати не плануються.

На підставі вищезазначеного, враховуючи лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, ст. ст. 328, 392, 1225, 1216 - 1218, 1223, 1268, 1270 ЦК України та керуючись ст.ст. 3 - 5, 15, 83, 175, 176 Цивільного процесуального кодексу України просить суд :

1. Відстрочити сплату судового збору до часу ухвалення рішення по суті справи.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , індивідуальний податковий номер : НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом:

- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «40 років Жовтня» розміром 6,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП НОМЕР_1 від 10.06.1997 року;

- право власності на житловий будинок із господарчими спорудами, розташований за адресою : АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_4 виданого 20.01.1989 року виконкомом Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області та зареєстрованого 20.01.1989 року Павлоградським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 15-935.

В судове засідання сторони не з"явилися.

В своїй заяві представник позивача просить суд справу розглянути без його участі та без участі сторін за наявними у справі матеріалами . Позов підтримує та не заперечує проти заочного рішення по справі .

Відповідача в судове засідання не з"явилися. Про час та місце розгляду справи були належним чином повідомленні , про що свідчать поштові повідомлення .

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення по справі, згідно ст. 280 ЦПК України .

Судом встановлено , що ІНФОРМАЦІЯ_1 . в АДРЕСА_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданим 17.05.2001 року виконкомом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровській області про що в Книзі реєстрації смертей було зроблено актовий запис № 40.

ІНФОРМАЦІЯ_2 . в АДРЕСА_1 помер ОСОБА_5 , що також підтверджується копією свідоцтва про смерть , виданим 18.07.2018 р. Петропавлівським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області , про що складено актовий запис № 31.

Факт родинних відносин позивача та померлого ОСОБА_5 підтверджується копією про його народження ( позивача ) , серії НОМЕР_5 , виданого 18.07.2018 р. ( повторно ) Петропавлівським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області , про що складено актовий запис № 61.

При житті спадкодавець ОСОБА_4 отримала у приватну власність земельну ділянку ( пай ) , що також підтверджується копією Сертифіката на право на земельну частку ( пай ) , серії НОМЕР_1 , розміром 6.90 га , виданого 10.06.1997 р. Петропавлівською РДА Дніпропетровської області.

Крім того , даний факт підтверджується листом в.о.начальника Петропавлівського відділу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області . В даному документі зазначається , що право на земельну частку ( пай ) із земель КСП " 40 років Жовтня " на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області розміром 6.90 га , яке належало ОСОБА_4 на підставі сертифікату на право на земельну частку ( пай ) , серії НОМЕР_1 забезхпчено в натурі на місцевості земельною ділянкою ( паєм ) НОМЕР_6 , площею 7.1931 , кадастровий номер - НОМЕР_7 .

Довідками виконкому Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області ( № 49 , 50 , 51 від 05.01.2018 р. та № 85 від 09.01.2018 р. ) підтверджується наступне :

- разом з померлою ОСОБА_4 проживали позивач ОСОБА_1 , його батько ОСОБА_5 та відповідачі;

- заповіт від імені померлої ОСОБА_4 не посвідчувався ;

- сертифакт серії НОМЕР_1 від 10.06.1997 р. забезпечений в натурі на місцевосмті земельною ділянкою ( паєм ) № НОМЕР_6 , площею 7.1931 га в землях колишнього КСП " 40 років Жовтня " , кадастровий номер НОМЕР_7 ;

- домовлодіння за адресою - АДРЕСА_1 належить померлій ОСОБА_4 , згідно погосподарській книзі № 3 , господарський облік 0243-1 .

В акті проведення перевірки факт проживання , складеного депутатом Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 17.02.2018 р. зазначається , що відповідачі в вищезазначеному домоволодінні не проживають близько 10 років. В той же час , в даному документі підтверджуються доводи позивача про постійне місце проживання в домоволодінні спадкодавця ОСОБА_4

Свідоцтвом про право особистої власності виданого Павлоградським БТІ підтверджується , що ОСОБА_4 дійсно мала на праві особистої власності житловий будинок , розташований в АДРЕСА_1 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому районної ради народних депутатів № 117 від 06.04.1988 р.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначалося вище позивач не може прийняти спадщину після смерті спадкодавців по тій причині , що у нотаріуса не має правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадкове майно одночасно на трьох осіб , без визначення частки кожному . Адже , інші спадкоємці , тобто відповідачі по справі разом з ним та спадкодавцями не проживали , а тому втратили право на спадщину. Отже , на думку позивача він має беззаперечне право одноосібно прийняти спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_5

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 20 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилась до 01 січня 2004 року, до даних правовідносин застосовується Цивільний кодекс 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 529 вказаного Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до розділу VII (спадкове право) зазначеного Кодексу спадкуванням є перехід майна, прав та обовязків спадкодавця до інших осіб- спадкоємців, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Статтею 3 Указу Президента України „Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва визначено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом успадкування.

Оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення із позовом про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не може , суд , посилаючись на вимоги ст. 55 Конституції України , ст. 16 ЦК України та ст. 4 ЦПК України вважає , що є достатні підстави для поновлення порушених прав позивача.

Крім того , відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України « Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»від 05.06.2003 року № 899-1У право на земельну частку (пай) мають громадяни -спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом чи Державним актом.

Аналогічної думку суд дійшов висновку і про обгрунтованість позовної вимоги щодо набуття права на спадкове майно , а саме на вищезазначений житловий будинок.

Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач надав достатню кількість доказів на підтвердження своїх вимог та належним чином обґрунтувала свій позов.

Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат.

На підставі викладеного , керуючись ст. ст 4,12, 23,76-82, 136, 141 ,206 , 247, 265 ,280 ЦПК України , ст. ст. 524, 525, 527 , 529 ЦК УРСР , ст.ст.328 , 392 , 100,101 , 1268 , ЦК України , суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права на спадщину за спадкоємцем за законом - задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , індивідуальний податковий номер : НОМЕР_3 , в порядку спадкування за законом:

- право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «40 років Жовтня» розміром 6,90 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належить ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 10.06.1997 року;

- право власності на житловий будинок із господарчими спорудами, розташований за адресою : АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_4 виданого 20.01.1989 року виконкомом Петропавлівської районної ради Дніпропетровської області та зареєстрованого 20.01.1989 року Павлоградським міжрайонним бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 15-935.

У порядку ст. 136 ЦПК України звільнити відповідача від сплати судових витрат.

Копію даного рішення направити сторонам для відома .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи , які не були присутні під час проголошення рішення суду можуть подати апеляційну скаргу в той же строк з дня отримання копії судового рішення .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М. П. Полубан