КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 369/11526/16

Апеляційне провадження 22-ц/824/8169/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А, Мазурик О.Ф.

сторони

позивачі

ОСОБА_1

які діють в своїх інтересах та як правонаступники

ОСОБА_2

відповідачі ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

Боярська міська рада Києво-Святошинського району

Київської області

Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2018 року про відмову у прийнятті позовної заяви у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , які діють в своїх інтересах та як правонаступники ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області третя особа: державний нотаріус Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Яхно Марина Євгенівна, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, свідоцтва про право власності на земельну ділянку, скасування рішення міської ради та скасування відомостей в базі даних Державного земельного кадастру про власників земельної ділянки, визнання права власності на будинок,

в с т а н о в и в :

у грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 і ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, в якому просили визнати недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; визнати недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку; скасувати рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 19.06.2014; скасувати відомості в базі даних Державного земельного кадастру про власників земельної та визнати за останніми право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 по 1/3 частці за кожним.

В обґрунтування позову посилаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько - ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку по АДРЕСА_1 . В установлений законом строк вони звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. Однак, з відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дізналися, що власниками вказаного житлового будинку є ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у рівних частинах на підставі договору дарування від 31.03.2012.

Ухвалою від 30.12.2016 відкрито провадження у даній справі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач ОСОБА_2 помер.

У травні 2018 року ОСОБА_1 і ОСОБА_5 подали позовну заяву у новій редакції, в якій, окрім раніше пред`явлених вимог, додатково просили суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 , посвідчений державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори 19.10.2010, посилаючись на те, що про існування такого заповіту їм стало відомо лише під час розгляду даної справи.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.06.2018 у прийнятті позовної заяви у новій редакції відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 подали апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду справи. Посилається на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказують на те, що зміни до позовної заяви внесені у зв`язку із смертю одного із позивачів, оскільки змінилися частки у майні, право власності на яке вони просили визнати за ними, а також у зв`язку з тим, що у період розгляду справи виявлено заповіт, про який вони не знали. Вважають, що роздільний розгляд позовних вимог є недоцільним, оскільки і вимогу про визнання договору дарування недійсним, і вимогу про визнання заповіту недійсним заявлено з одних і тих же підстав, а тому ці вимоги вони об`єднали.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 06.08.2018 апеляційну скаргу повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 03.04.2019 ухвалу Апеляційного суду Київської області від 06.08.2018 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви суд першої інстанції виходив з того, що подана заява не є заявою про збільшення позовних вимог, а містить вимогу, яка до цього заявлена не була.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 49 ЦПК Українипозивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі відкрито 30.12.2016.

У справі проведено більше 10 судових засідань, проте до розгляду справи по суті суд не перейшов.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви із доповненою позовною вимогою про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, а також не врахував, що позовна заява, яка включала вимогу про визнання заповіту недійсним була подана позивачами, включаючи і позивача ОСОБА_2 ще у судовому засіданні 15.03.2017. Представник відповідачів не заперечував про прийняття уточненої позовної заяви та суд надав позивачам строк для оплати цієї заяви судовим збором та оголосив перерву у справі (журнал судового засідання від 15.03.2017 (а.с. 98, 99 т. 1).

17.03.2017 позивачі подали до суду змінену позовну заяву та квитанцію про сплату судового збору (а.с. 106 - 110 т. 1), проте будь - яких процесуальних рішень ні про прийняття такої заяви, ні про відмову у її прийнятті судом не приймалося.

Разом з тим, оскільки саме суд надав позивачам строк для оплати цієї позовної заяви судовим збором, слід вважати, що суд визнавав цю заяву прийнятною після сплати судового збору.

Надалі позивачі подали уточнену позовну заяву, у зв`язку із смертю одного з позивачів. Так, у позовній заяві від 09.12.2016 та у позовній заяві у новій редакції від 15.03.2017 позивачі просили визнати за ними право власності на спірний будинок по 1/3 частині за кожним. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 помер, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 просили визнати за ними право власності на спірний будинок по 1/2 частині за кожним. При цьому ні підстави позову, ні предмет позову у позовній заяві від 25.04.2018 позивачі не змінювали.

Відтак не перевіривши належним чином матеріали справи та не врахувавши, що фактично заява із вимогою про визнання заповіту недійсним вже була прийнята судом без ухвалення процесуального рішення ще 17.03.2017, суд першої інстанції безпідставно відмовив у прийнятті зміненої позовної заяви від 25.04.2018, яка була подана у зв`язку із смертю одного з позивачів.

Крім того, суд не врахував, що вимоги, заявлені позивачами випливають з одних і тих же правовідносин та роздільний їх розгляд є недоцільним.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2018 рокускасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 20.05.2019

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик