ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/19568/18

Номер провадження 22-ц/816/2545/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Хвостик С. Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2019 року у складі судді Хитрова Б.В., ухвалене у м. Суми,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», мотивуючи вимоги тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». 29 листопада 2018 року була звільнена з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, проте, при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку. Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до дня ухвалення судового рішення.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 72519 грн 29 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 листопада 2018 року до 10 лютого 2019 року в розмірі 9188 грн 91 коп.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, допущено негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» в дохід держави судовий збір в розмірі 768 грн 40 коп.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення у цій частині з 9188 грн 91 коп до 7941 грн 70 коп, з послідуючим утриманням податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача необхідно проводити за 26 робочих днів, за період з 03 грудня 2018 року (перший робочий день товариства після звільнення позивача) до 06 лютого 2019 року (останній робочий день товариства, що передує дню розгляду справи судом), виходячи із встановленого на підприємстві триденного робочого тижня, та враховуючи розмір середньоденного заробітку позивача, вказаний у наданій апеляційному суду довідці, що становить 305 грн 45 коп.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Вказує, що судом ухвалене законне та обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування немає. Вважає, що надана відповідачем апеляційному суду довідка про розмір її середньоденного заробітку не може бути прийнята як доказ в силу положень ст.83 ЦПК України, оскільки в апеляційній скарзі не наведено обґрунтованих пояснень, чому такі докази не були надані суду першої інстанції, крім того, відповідач не скористався своїм правом надати відзив на позов, вимоги ухвали суду про витребування доказів не виконав, представник відповідача в засідання суду першої інстанції не з'явився.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2018 року: 1762 грн х 100 = 176200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». 29 листопада 2018 року її було звільнено з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 4-6, 7).

Згідно з наданою позивачем копією розрахункового листа за листопад 2018 року, виданого їй роботодавцем, заборгованість підприємства із заробітної плати становить 72519 грн 29 коп (а.с. 11).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач у день звільнення позивача з роботи не провів з нею повний розрахунок, внаслідок чого виник борг з невиплаченої заробітної плати, крім того, підлягає стягненню і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у день звільнення ОСОБА_1 з роботи відповідач не провів виплату всіх сум, належних їй від підприємства, заборгованість із заробітної плати становить 72519 грн 29 коп, та враховуючи, що з дня звільнення до дня ухвалення рішення суду, при встановленому на підприємстві неповному робочому тижні (з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа) та визначеному середньоденному заробітку позивача у розмірі 340 грн 33 коп, який відповідач не заперечував, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за 27 робочих дні становить 9188 грн 91 коп, тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення цієї суми з відповідача на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги з приводу неправильного розрахунку середнього заробітку є безпідставними.

ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», заперечуючи в апеляційній скарзі врахований судом розмір середньоденної заробітної плати позивача - 340 грн 33 коп, доводить, що він становив 305 грн 45 коп, без вирахування податків і військового збору, та як доказ надає апеляційному суду довідку № 16-7/336 від 11 березня 2019 року (а.с. 35).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 83 ЦПК України визначено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, в апеляційній скарзі мають бути зазначені нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 365 ЦПК України, суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції. Підготовчі дії, визначені пунктами 5, 6 частини першої цієї статті, вчиняються з дотриманням прав всіх учасників справи висловити свої міркування або заперечення щодо їх вчинення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Частиною 3 ст. 359 ЦПК України визначено, що в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу та вирішується питання про витребування матеріалів справи. Якщо разом з апеляційною скаргою подано заяви чи клопотання, суд в ухвалі про відкриття апеляційного провадження встановлює строк, протягом якого учасники справи мають подати свої заперечення щодо поданих заяв чи клопотань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Разом з ухвалою про відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції надсилає копії апеляційної скарги та доданих до неї матеріалів учасникам справи (ст. 361 ЦПК України).

Враховуючи приведені норми процесуального права та те, що товариство було належним чином повідомлене про час і місце розгляду справи судом першої інстанції, в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачу було роз'яснено право та встановлено строк для подачі відзиву на позов (а.с. 22, 25), однак товариство таким правом не скористалося, відзиву на позов та будь-яких доказів або повідомлень про неможливість їх подання суду першої інстанції не надало.

Подаючи довідку про розмір середньоденної заробітної плати позивача до суду апеляційної інстанції, ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» не надало пояснень щодо неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції, не вказало про наявність об'єктивних причин, що унеможливили подання такого доказу у встановленому законом порядку та строки до місцевого суду. Тому вказаний доказ, на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, не приймається до уваги під час апеляційного перегляду справи.

Окрім того, оскаржуючи висновки місцевого суду стосовно розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку через неправильний підрахунок середньоденної заробітної плати, підприємство обґрунтовує свої доводи скарги на підставі неналежно оформленої довідки про заробітну плату (відсутня печатка підприємства), у якій не наведені показники розрахунку, визначені п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року.

Враховуючи вищевикладене та наданий позивачем розрахунок, судом першої інстанції правильно обраховано кількість робочих днів - 27, за період з 30 листопада 2018 року до 10 лютого 2019 року включно, як просив позивач, при триденному робочому тижні.

Не погоджуючись з кількістю робочих днів, за які судом стягнуто середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, відповідач в апеляційній скарзі вказує аналогічний період для стягнення, однак при цьому зазначає меншу кількість робочих днів - 26, будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів ним не надано.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 9188 грн 91 коп, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, диспозитивності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді : О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко

С.Г. Хвостик