ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/475/19 Доповідач - Міщій О.Я.
Категорія - 304070000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року м. Тернопіль

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого - Міщій О.Я.

суддів - Ткач З. Є., Шевчук Г. М.,

секретар с/з - Романюк Х.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в м. Тернополі цивільну справу № 607/11410/18 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК ІрЛАГА" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.02.2019 р., ухвалене в м. Тернополі суддею Тернопільського міськрайонного суду Сливкою Л.М., за позовом ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 р. ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" звернулося до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 01.07.2006 р. товариство уклало з ОСОБА_1 договір про участь у витратах з утримання будинку та прибудинкової території. Згідно умов вказаного договору ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» зобов*язалось надавати послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_1 , а відповідачка зобов`язувалась оплачувати за надані послуги у визначений строк. Однак, ОСОБА_1 належно не виконувала свої зобов`язання, у зв`язку із чим за період з квітня 2016 року по лютий 2018 року виникла заборгованість у розмірі 4578,35 грн. ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» просило стягнути з відповідачки вказану суму основної заборгованості, а також пеню відповідно до п. 2.2.3 договору від 01.07.2006 р. у розмірі 4578,35 грн. та згідно ст. 625 ЦК України - 3 відсотки річних в сумі 68,68 грн. та інфляційні втрати - 549,01 грн., що в загальному із урахуванням позовної заяви від 10.07 2018 року становить 9744,39 грн. (а.с.1-3, 82-85).

20.08.2018 р. ОСОБА_1 подала відзив на позов, у якому просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на безпідставність вимог. Відповідачка вказала, що вона не є власником і не проживає у квартирі № АДРЕСА_1 , послугами позивача не користувалась, не перебуває у договірних відносинах з ТзОВ «МЖК ІрЛАГА». Разом з тим, ОСОБА_1 зазначила, що ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» надає послуги неналежно, відмовляється дати інформацію про нарахування та використання коштів та виконані роботи. Крім того вказала, що установчими зборами власників квартир від 12 квітня 2016 року прийнято рішення про те, що управління будинком буде самостійно здійснювати ОСББ «АДРЕСА_1», а не позивач. Також у доповненні до відзиву ОСОБА_1 зазначила, що 7.06.2016 року вона направила заяву до ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» про розірвання з 1.07.2016 року договору про участь у витратах з утримання будинку та прибудинкової території та про припинення оплати позивачу платежів за надані послуги. Тому вважає, що позивач не мав права з 1.07.2016 року нараховувати плату за надання послуг з утримання багатоквартирного будинку ( а.с. 93-97, 161-163).

03.09.2018 р. ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» подало відповідь на відзив, указуючи на безпідставність доводів відповідачки. Товариство зазначило, що договір між позивачем та відповідачем дійсний, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний недійсним судом, відповідачка впродовж тривалого часу виконувала умови договору, оплачувала за надані послуги. ОСОБА_1 не подала товариству документи, які б підтверджували відсутність у квартирі, тому немає підстав для звільнення її від виконання обов*язку щодо оплати за надані послуги. Наявність рішення установчих зборів ОСББ «АДРЕСА_1» від 12 квітня 2016 року не може бути підставою для відмови у позові, оскільки ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» продовжувало надавати послуги з утримання будинку і після прийняття цього рішення (а.с.130-131).

В судове засідання сторони не з`явилась, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.02.2019 р. відмовлено в задоволенні позову ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, постановивши нове судове рішення, яким задовольнити позов. Представник зазначив, що висновок суду про закінчення строку дії договору від 01.07.2006 року про участь ОСОБА_1 у витратах на утримання будинку та прибудинкової території не відповідає обставинам справи. Так, суд не врахував наявні у справі докази, з яких видно, що товариство протягом спірного періоду в 2016-2018 роках надавало послуги з утримання будинку та прибудинкової території, за які відповідачка вносила оплату. ОСОБА_1 не зверталася із заявою до ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» про припинення нарахування оплати за надані послуги після укладення договору дарування житла, а також не подала доказів про те, що вона не проживала у квартирі. Відповідачка визнавала факт надання ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» послуг з утримання будинку та прибудинкової території, частково оплачувала за надані послуги. Безпідставним, на думку товариства, є висновок суду про те, що з 01.06.2016 р. функції з управління будинком, в якому розташована квартира відповідачки, виконує ОСББ «АДРЕСА_1», оскільки ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» продовжувало надавати послуги і після прийняття рішення про самостійне управління будинком ОСББ «Вільхова,17».

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не подала.

Згідно ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа підлягає розгляду судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що унаслідок вибуття з володіння ОСОБА_1 квартири № АДРЕСА_1 строк дії договору про участь у витратах на утримання будинку між позивачем та відповідачкою закінчився, тому між сторонами не існувало правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг. Крім того, функції з управління будинком, у якому розташована квартира відповідачки, з 01.06.2016 р. виконує ОСББ "Вільхова, 17", а не позивач.

Однак, з таким висновком суду погодитись неможливо.

Судом установлено, що відповідно до акта прийому - передачі від 01.07.2006 та рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 640 від 15.05.2006 року 78-квартирний житловий будинок із стоянками автомобілів, продовольчим магазином, перукарнею, піцерією, офісами, аптекою і медичним центром по АДРЕСА_1 безоплатно передано на баланс ТОВ «МЖК ІрЛАГА» та інших експлуатаційних організацій.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 14.08.2006 року відповідачка була власником квартири по АДРЕСА_1 .

01 липня 2006 року між уповноваженим власником будинку в особі директора ТзОВ «МЖК ІрЛАГА ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1. При цьому відповідачем вчинено застереження щодо недійсності цього договору без додатку, згідно з яким відповідач вважає за необхідне вилучити з договору пункт 2.2.3. щодо штрафних санкцій за невчасне внесення коштів за надані послуги. Цей додаток підписаний лише відповідачем. Також до вказаного договору існують ще два додатки. Вони підписані і позивачем і відповідачем та стосуються розрахунку щомісячних платежів за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги.

Пунктом 2.1, 2.2 вказаного договору визначено зобов`язання сторін щодо виконання комплексу робіт з утримання будинку, прибирання території та оплати таких послуг.

Відповідно до пункту 6 договору від 01 липня 2006 року, він укладений на термін володіння відповідачкою квартирою.

З матеріалів справи видно, що 22 серпня 2006 року ОСОБА_1 уклала договір дарування, згідно якого подарувала ОСОБА_3 . 1/2 частину квартири по АДРЕСА_1 . 22 листопада 2006 року ОСОБА_3 уклала договір дарування, згідно якого подарувала іншу 1/2 частину вказаної квартири ОСОБА_4 ( а.с.102). Отже, відповідачка до 22 листопада 2006 року була співвласником зазначеної квартири. Тому, висновок суду про те, що 22.08.2006 року квартира вибула з володіння ОСОБА_1 і тоді ж закінчився строк дії договору від 01 липня 2006 року про участь відповідачки у витратах на утримання будинку та прибудинкової території по АДРЕСА_1 . Тернополі не відповідає обставинам справи.

Також неможливо погодитись з висновком суду про те, що під час спірного періоду ( з квітня 2016 року по лютий 2018 року), за який позивач нараховував відповідачу плату за користування комунальними послугами, між сторонами не існувало правовідносин в сфері надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" № 1875-IV від 24 червня 2004 року, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон № 1875-IV)

Згідно зі статтею 13 Закону № 1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 19, 32 Закону № 1875-IV, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Статтями 20, 21 вказаного Закону визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а також підготовка та укладення із споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч.3 ст. 20 Закону № 1875-IV, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, сама по собі відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати за надані послуги.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 , подарувавши у 2006 році квартиру по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , продовжувала користуватись житлово-комунальними послугами, які надавав позивач, а також частково оплачувала за вказані послуги.

Як зазначила ОСОБА_1 у відзиві на позов, вона протягом більше десяти років з 2006 р. по червень 2016 р. оплачувала послуги, що надавало товариство (а.с. 93). Із змісту заяви, долученої ОСОБА_1 до матеріалів справи, видно, що вона у серпні 2016 року зверталась до ТзОВ «МЖК ІрЛАГА з приводу ремонту даху за місцем проживання по АДРЕСА_1 , а також визнавала, що постійно оплачувала товариству за надані їй послуги (а.с.110). У заяві від 15.09.2016 року ОСОБА_1 вказує, що вона мешкає по АДРЕСА_1 ( а.с.113). Як видно із змісту доповнення до відзиву, поданого суду першої інстанції, ОСОБА_1 зазначила, що фактичні договірні відносини між нею та позивачем припинені з 1.07.2016 року у зв`язку із її зверненням до ТОВ «МЖК ІрЛАГА» про розірвання договору з утримання будинку та прибудинкової території ( а.с. 161-163). Отже, ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції постійно визнавала факт свого проживання у житловому приміщенні по АДРЕСА_1 після відчуження квартири в 2006 році, тому висновок суду про те, що між сторонами з серпня 2006 року не існувало правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг і у відповідача відсутній обов`язок їх оплачувати не відповідає обставинам справи.

При цьому слід врахувати, що сама по собі відсутність чи закінчення строку дії укладеного договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не є підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки з матеріалів справи видно, що фактично послуги позивачем надавались, а відповідачка користувалась вказаними послугами.

Що стосується акту підтвердження місця проживання особи від 22.08.2018 р., затвердженого головою ОСББ "АДРЕСА_1", в якому установлено, що за період 2016 - 2017 р. р. відповідачка не проживала у квартирі № АДРЕСА_1 , та довідки № 872 від 30.11.2018 р., виданої ПП «Сонячне», у якій зазначено, що з 13.12.2000 р. по 19.07.2018 р. ОСОБА_1 проживала по АДРЕСА_5 , то вказані відомості не відповідають зазначеним вище обставинам справи та поясненням самої ОСОБА_1 Крім того, згідно відомостей, наявних у паспорті ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 17.07.2008 р., місцем проживання та реєстрації відповідачки є АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону № 1875-IV, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

Разом з тим, ОСОБА_1 не надала доказів того, що вона зверталась до ТзОВ «МЖК ІрЛАГА із відповідною заявою та надала офіційний документ, який свідчить про те, що вона не проживає у квартирі у визначені періоди.

Таким чином, висновок суду про те, що з 22.08.2006 р. (дата укладення першого договору дарування квартири) термін дії договору про участь у витратах на утримання будинку між позивачем та ОСОБА_1 закінчився унаслідок вибуття квартири з володіння відповідачки та відсутності між сторонами по справі правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг, що регулюються Законом № 1875-IV, відтак і обов`язку щодо сплати послуг, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції також виходив з того, що з 01 червня 2016 року функцій з управління будинком, в якому розташована квартира відповідачки, виконує ОСББ «АДРЕСА_1», яке з моменту створення на законних підставах прийняло рішення самостійно здійснювати утримання будинку та прибудинкову територію. При цьому суд взяв до уваги висновки, викладені у рішенні Господарського суду Тернопільської області від 23 березня 2017 року, залишеному без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18 липня 2017 року, у справі № 921/753/16-г11 за позовом ОСББ «АДРЕСА_1» до ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» з участю третіх осіб про зобов`язання вчинити дії.

Однак, вказаний висновок суду не відповідає обставинам справи.

З матеріалів справи видно, що 12.04.2016 року власниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 проведено установчі збори, на яких прийнято рішення про створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «АДРЕСА_1» (далі ОСББ «АДРЕСА_1»). Також вирішено, що після реєстрації усі функції з управління будинком будуть здійснюватись через органи управління ОСББ «АДРЕСА_1». З 01 липня 2016 року вирішено самостійно здійснювати утримання будинком та прибудинковою територією. Про вказане свідчить відповідний протокол установчих зборів від 12 квітня 2016 року.

01 червня 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено відповідний запис про створення ОСББ «АДРЕСА_1».

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих і нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Згідно ст. 1 вказаного Закону, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до ч.4 ст.4 Закону основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання.

За змістом ст.10 Закону вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2012 №1521 «Про реалізацію Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» затверджено Порядок передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс. Цей Порядок регулює процедуру передачі житлового комплексу на баланс об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а також житлового комплексу або його частини на баланс іншої юридичної особи, статут якої передбачає можливість провадження такої діяльності, з балансу колишнього балансоутримувача.

Для приймання-передачі комплексу або його частини з балансу на баланс утворюється відповідна комісія. У разі прийняття рішення про передачу житлового комплексу на баланс об`єднання утворюється комісія у складі представників попереднього балансоутримувача та об`єднання, а у разі прийняття рішення про передачу житлового комплексу або його частини на баланс іншої особи, статут якої передбачає можливість провадження балансоутримувача, юридичної особи, на баланс якої передбачає можливість провадження такої діяльності, - у складі представників попереднього балансоутримувача, юридичної особи, на баланс якої передається майно, та об`єднання. Датою передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс є дата підписання акта приймання-передачі.

Однак, як пояснив представник позивача, після створення ОСББ "АДРЕСА_1" ТзОВ «МЖК ІрЛАГА продовжувало виконувати функції щодо надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_1 .

Вказані пояснення підтверджуються актами здачі - прийняття виконаних робіт (а.с. 5, 6, 8 - 10, 12), видатковими накладними про купівлю ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" різних будівельних матеріалів (а.с 7, 11), актами про використану електроенергію (а.с. 14 - 20), актами виконаних робіт на сходовій клітці та щодо утриманню будинку та прибудинкової території по вул. АДРЕСА_1 із відповідними підписами мешканців указаного будинку, що охоплюють період з березня 2016 року по липень 2017 року.

Разом з тим, відповідачка не подала жодних доказів, з яких можна було б зробити висновок про те, що з 01.07.2016 р. ОСББ "АДРЕСА_1" здійснює утримання будинку по АДРЕСА_1 та його прибудинкової території.

Крім того, судові рішення господарського суду, на які послався суд першої інстанції, є нечинними, оскільки скасовані постановою Верховного Суду від 31.05.2018 року. За результатами нового розгляду цивільної справи № 921/753/16-г11 за позовом ОСББ «АДРЕСА_1» до ТзОВ «МЖК ІрЛАГА» з участю третіх осіб про зобов`язання вчинити дії постановою Західного апеляційного господарського суду від 27.03.2019 р. зобов`язано ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" передати в управління ОСББ "АДРЕСА_1" багатоквартирний будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зобов`язано ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" передати ОСББ "АДРЕСА_1" документацію щодо багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Як видно із змісту вказаної постанови апеляційного господарського суду, на час вирішення спору саме ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" здійснює обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 на виконання укладених з мешканцями будинку договорів та договорів з обслуговуючими організаціями.

Отже, висновок суду про те, що з 01 червня 2016 року функцій з управління будинком, в якому розташована квартира відповідачки, виконує ОСББ «АДРЕСА_1», а не позивач, не відповідає наявним у справі доказам.

Із змісту архіву по виду оплати ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" за період з квітня 2016 р. по лютий 2018 р., видно, що заборгованість ОСОБА_1 з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території становить 4578,35 р., фактично нарахування проведено за період з березня 2016 р. по липень 2017 р. включно (а.с. 3). Відповідачка не подала іншого розрахунку заборгованості та не подала заперечень щодо розрахунку суми заборгованості, проведеного позивачем.

Таким чином, враховуючи, що комунальні послуги відповідачу за період з березня 2016 р. по липень 2017 р. фактично надавались позивачем, то ОСОБА_1 зобов`язана сплатити вказану суму заборгованості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Таким чином, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг боржник несе відповідальність, передбачену частиною другою статті 625 ЦК України.

ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" просила стягнути з ОСОБА_1 кошти за прострочення виконання зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України - 3 % річних у розмірі 68,68 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 549,01 грн.

Установивши, що ОСОБА_1 порушила виконання взятих зобов`язань, за договором про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території, у даному випадку наявні підстави для стягнення з неї у користь позивача 3 % річних в сумі 68,68 грн. та інфляційних втрат у розмірі 549,01 грн., в межах позовних вимог, що були заявлені товариством.

Відповідачкою не подано будь - яких заперечень з приводу указаного розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, сума проведеного позивачем розрахунку відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" щодо стягнення з відповідачки пені у розмірі 4578,35 грн. за несвоєчасне здійснення платежів не підлягають задоволенню.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Позивач просив стягнути пеню відповідно до п. 2.2.3 договору від 01.07.2006 р. у розмірі 4578,35 грн. Однак, судом установлено, що сторони не домовились щодо підписання вказаного пункту договору і ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" не подало доказів щодо надання послуг під час спірного періоду на підставі вказаного договору. Отже, у справі відсутні докази щодо стягнення з відповідачки пені у розмірі 4578,35 грн. за несвоєчасне здійснення платежів.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, враховуючи указане, колегія суддів вважає, що рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.02.2019 р. слід скасувати, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, постановивши нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 у користь ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" заборгованість з оплати послуг за утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5196,04 грн., яка складається із: 4578,35 грн. - сума основної заборгованості, 68,68 грн. - 3 % річних та 549,01 грн. - інфляційних втрат.

Згідно ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" задоволено частково, відповідно до принципу пропорційності розподілу судових витрат, слід стягнути з ОСОБА_1 в користь ТзОВ "МЖК ІрЛАГА" 2334,65 грн. судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК ІрЛАГА" - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.02.2019 р. - скасувати.

Постановити нове судове судове рішення, яким позов товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК ІрЛАГА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК ІрЛАГА" (р/р НОМЕР_3 в ПАТ Укрсоцбанк, МФО 300023, код 31830642) заборгованість з оплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 5196,04 грн. (п`ять тисяч сто дев`яносто шість гривень чотири копійки), яка складається із: 4578,35 грн. - сума основної заборгованості за договором; 68,68 грн. - 3 % річних та 549,01 грн. - інфляційних втрат.

В задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК ІрЛАГА" (р/р НОМЕР_3 в ПАТ Укрсоцбанк, МФО 300023, код 31830642) 2334,65 грн. (дві тисячі триста тридцять чотири гривні шістдесят п`ять копійок) судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова суду апеляційної інстанції складена 23.05.2019 р.

Головуючий:

Судді: