Ухвала

08 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 186/1062/18

провадження № 61-6290ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лесько А. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та 3 % річних від простроченої суми позики,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Першотравенський міський відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь індекс інфляції за період з 01 червня 2012 року по 01 липня 2016 року, яка становить 685,27 грн, 3 % річних від простроченої суми за період з 01 червня 2012 року по 01 серпня 2018 року, які становлять 5 475,00 грн, проценти за позикою за період з 01 червня 2012 року по 01 серпня 2018 року, які становлять 74 000,00 грн та уточнивши свої позовні вимоги у судовому засіданні, просив суд стягнути індекс інфляції по грудень 2017 року, індекс інфляції та 3 % річних за період з 15 січня 2014 року.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загалом 61,34 грн, які складаються з інфляційних втрат у розмірі 49,67 грн та 3 % річних у розмірі 11,67 грн за договором позики від 01 червня 2012 року.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за договором позики скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 3 % річних за договором позики від 01 червня 2012 року, нарахованих за період з 12 липня 2015 року по 12 липня 2018 року включно, у розмірі 2 701,26 грн.

Відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за договором позики від 01 червня 2012 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

22 березня 2019 року (відповідно до відтиску поштового штемпеля на конверті) ОСОБА_1 направив касаційну скаргу на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року визначено в розмірі 1 921,00 грн.

Ціна позовустаном на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921,00 грн Х 100 = 192 100,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики стосовно нарахування інфляційних втрат на суми, стягнуті в примусовому порядку державною виконавчою службою, 3 % річних та процентів за користування позикою, оскільки декілька висновків у постановах Верховного Суду суперечать один одному, а також дана справа для заявника, як для стягувача з виконавчого провадження, має виняткове значення. Однак Верховним Судом перевірено, чи мають місце підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких касаційне провадження у малозначній справі підлягає відкриттю, зокрема, з урахуванням обставин, на які посилався заявник в касаційній скарзі, та зазначених підстав не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Першотравенський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про стягнення інфляційних сум, процентів за користування грошима та 3 % річних від простроченої суми позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя А. О. Лесько