ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4423/19 Справа № 214/9128/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання Голуб О.О.

сторони справи:

заявник (боржник) ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку, спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року, постановлену суддею Прасоловим В.М. в м.Кривому Розі, повний текст судового рішення складено 16 січня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року заявник (боржник) ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою в якій просила визнати виконавчий документ №2/214/1180/15 від 07 листопада 2016 року таким, що не підлягає виконанню повністю.

В обґрунтування заяви зазначила, що у листопаді 2014 року ТОВ ТД «СЕВЕКО» звернулося до суду з позовом, посилаючись на те, що у період з 7 грудня 2009 року по 26 вересня 2011 року вона ОСОБА_1 , отримала від зазначеного підприємства грошові кошти в загальній сумі 2 379 000 грн. на підставі договорів про поворотну фінансову допомогу, які між сторонами фактично не укладались, а тому підлягають поверненню як безпідставно набуті.

В позові, зокрема, стверджувалось, що право зазначеного підприємства на вимогу до неї виникло з 04 липня 2014 року.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15 січня 2015 року позов було задоволено повністю.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15 січня 2015 року було скасовано, ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року скасовано, заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15 січня 2015 року залишено без змін.

Заочне рішення остаточно набуло чинності 29 листопада 2017 року після розгляду її скарги Верховним Судом України.

В подальшому, за заявою ТОВ ТД «СЕВЕКО», останньому Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу було видано один виконавчий лист №2/214/1180/15 від 07 листопада 2016 року. Одночасно з цим, 08 листопада 2016 року між ТОВ «Торговий дім СЕВЕКО» та ТОВ «Компанія «СЕВЕКО» було укладено договір про відступлення права вимоги. Наразі ТОВ «Компанія «СЕВЕКО» є стягувачем за виконавчим провадженням №53271236, відкритим на підставі виконавчого листа №2/214/1180/15 від 07 листопада 2016 року. Вважає, що цей борг фактично погашено з огляду на наступні обставини.

Так, 12 грудня 2011 року вона подала нотаріально посвідчену заяву про свій вихід зі складу учасників ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО», в якій вказувала на необхідність сплачувати їй вартість частини майна у статутному капіталі цього товариства.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО» від 12 грудня 2011 року її було виключено зі складу учасників товариства та проведено державну реєстрацію змін до установчих документів товариства. З урахуванням вимог ст.54 Закону України «Про господарські товариства» їй в строк до 12 грудня 2012 року мало бути здійснено виплату вартості частини майна у статутному капіталі в сумі 5 495 600 грн., які втім проведені ТОВ «Торговий дім СЕВЕКО» не були.

Вважає, що її кредиторська вимога виникла набагато раніше, тобто з 12 грудня 2012 року. Обставини невиконання цього грошового зобов`язання у вказаний строк підтверджуються рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року у справі 904/166/14, яким з ТОВ «Торговий дім СЕВЕКО» стягнуто 5 495 600 грн. вартості частини майна, 665 705,74 грн. 3% річних, 5 511 485,00 грн. інфляційних втрат, 3 205,00 грн. витрат зі сплати судового збору, 23 971,20 грн. витрат на оплату судової експертизи.

Після оскарження вищевказаного рішення у справі №904/166/14 в Дніпропетровському апеляційному господарському суді, воно остаточно набрало чинності 29 січня 2018 року.

Заявник вказує, що в разі заміни кредитора зарахування проводиться, якщо вимога виникла на підставі, що існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора, і строк вимоги настав до його одержання або цей строк не встановлений чи визначений моментом пред`явлення вимоги. Таким чином ОСОБА_1 вважає, що її вимога в сумі 5 495 600 грн. до ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО» виникла з 12 грудня 2011 року, строк вимоги настав 12 грудня 2012 року, і така вимога існувала на момент одержання боржником письмового повідомлення про заміну кредитора.

Зазначена заява про зарахування зустрічних вимог була надіслана як ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО», так і ТОВ «Компанія «СЕВЕКО» ще 9 лютого 2018 року, тому підставі наведеного, заявник стверджує, що з 9 лютого 2018 року виконавчий лист 112/214/1180/15 від 07 листопада 2016 року не підлягає виконанню повністю.

Фактично, вимога від нового кредитора ТОВ «Компанія СЕВЕКО» за №026 від 11 листопада 2016 року була отримана нею в грудні 2016 року, в той час як її вимога існувала з 12 грудня 2011 року, а строк її виконання сплив 12 грудня 2012 року. На підставі цього, заява про зарахування зустрічних вимог була надіслана як ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО» так і ТОВ «Компанія СЕВЕКО» 9 лютого 2018 року, а отже зарахування зустрічних однорідних вимог як односторонній правочин, є волевиявленням суб`єкта правочину, спрямованим на настання певних правових наслідків у межах двосторонніх правовідносин.

Заявник вказує на те, що заяви однієї сторони достатньо для проведення зарахування, при цьому, характер зобов`язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги, у зв`язку із чим просила визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року в задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, повернення безпідставно одержаних коштів, відмовлено.

Заявник ОСОБА_1 , не погоджуючись з постановленим рішенням суду першої інстанції подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі задовольнити її вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , посилаючись на норми статей 202, 601 ЦК України, рішення Верховного Суду України і Вищого господарського суду України, вказує, що висновок суду про те, що саме по собі надіслання на адресу ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО» та ТОВ «Компанія СЕВЕКО» заяви про зарахування зустрічних вимог не дає підстав вважати, що юридичний факт як то зарахування зустрічних вимог настав, є помилковим, як є і помилковим висновок суду про відсутність доказів отримання стягувачем ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО» її заяви про зарахування зустрічних вимог.

ОСОБА_1 зазначає, що її заява про зарахування зустрічних вимог була надіслана як ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО» так і ТОВ «Компанія СЕВЕКО» 9 лютого 2018 року. Заяви надсилались на адресу місцезнаходження стягувача, оскільки за цією адресою стягувач відмовився отримати лист, заява була направлено особисто представнику стягувача, який отримав поштове відправлення 10.04.2018. ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО», також отримало її заяву, що підтверджено інформацією на сайті ПАТ Укрпошта щодо відправлення та описом вкладення з чеком.

Апелянт вказує, що оскільки представником як ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО», так і ТОВ «Компанія «СЕВЕКО» є одна і та сама особа ОСОБА_2 , то йому було відомо про надіслану заяву про зарахування зустрічних вимог, а також було відомо про подану нею до суду заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки зазначена заява була відправлена адресатам разом із заявою про зарахування зустрічних вимог.

ОСОБА_1 наголошує на тому, що її заборгованість перед ТОВ «Торговий дім СЕВЕКО» виникла на підставі безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 2 379 000 грн., що знайшло підтвердження в рішенні Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15 січня 2015 року, тоді, як заборгованість ТОВ «Торговий дім СЕВЕКО» перед нею виникла на підставі її заяви про вихід зі складу учасників ТОВ «Торговий дім СЕВЕКО» із сплатою вартості частини майна у статутному капіталі у сумі 5 495 600 грн. і обставини невиконання цього зобов`язання підтверджуються рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року у справі №904/166/14.

Окрім того, апелянт вважає хибним висновок суду про те, що відсутність відомостей про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року у справі №904/166/14 спростовує однорідність вимог. При цьому, посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постановах від 01 листопада 2005 року у справі №15/154 та від 24.02.2016 у справі №62784цс15, вказує на те, що зарахуванням можуть бути припинені зобов`язання на будь-якій стадії їх існування, навіть після відкриття виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов`язань.

Також, ОСОБА_1 вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що її вимога до стягувача виникла пізніше, оскільки судове рішення за її вимогами ухвалено пізніше, ніж рішення за вимогами до неї ТОВ «Торговий дім СЕВЕКО», яке на той момент вже було звернуто до примусового виконання. Так, апелянт вказує, що право на вимогу виконання зобов`язання ТОВ «Торговий дім СЕВЕКО» до неї виникло 04 липня 2014 року з направленням відповідної вимоги, тоді, як її право на вимогу виконання зобов`язання до ТОВ «Торговий дім СЕВЕКО», виникло 12.12.2012, а підставою такої вимоги, окрім її заяви про вихід зі складу учасників товариства, є стаття 54 Закону України «Про господарські товариства», а отже виникнення права вимоги у зобов`язаннях учасників справи виникли значно раніше за винесення рішень суду по суті, які тільки перетворили спірні відносини сторін на безспірні.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача заявника ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_3 , які, кожен окремо підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просили її задовольнити, думку представника стягувача ОСОБА_2 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року позов ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО» до ОСОБА_1 задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО» грошові кошти в загальній сумі 2 379 000 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3654 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року, заочне рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року скасовано, заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року залишено в силі.

Постановою Верхового Суду України від 29 листопада 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року.

Таким чином, заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року набрало законної сили 5 жовтня 2016 року.

7 листопада 2016 року Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу видано виконавчий лист, який звернуто стягувачем до примусового виконання.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО» задоволено частково: стягнуто з ТОВ «Торговий дім «СЕВЕКО» на користь ОСОБА_1 - 5 495 600 грн. вартості частки майна, 665 705,74 грн. 3% річних, 5 511 485 грн. інфляційних втрат, 3 205 грн. витрат по сплаті судового збору, 23 971,20 грн. витрат на оплату судової експертизи.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 29 січня 2018 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року залишено без змін.

Відомості про звернення рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року до примусового виконання в матеріалах справи відсутні.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 , керувався нормами статті 432 ЦПК України, й виходив з того, що в даному випадку виконавчий лист було видано на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, виконавчий лист відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», що між стягувачем та боржником не досягнуто домовленості щодо зарахування зустрічних вимог, що виключає припинення зобов`язання зарахуванням, що припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог пов`язано з волею обох сторін, а не однієї із сторін, що ОСОБА_1 не надано доказів згоди стягувача на припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних вимог, а надіслання на адресу ТОВ «Компанія «СЕВЕКО» заяви про зарахування зустрічних вимог за відсутності доказів її отримання не дає підстав вважати, що юридичний факт як то зарахування зустрічних вимог настав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно ч.1 ст.432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

З вимог зазначеної вище статті слідує, що суд може:

1) виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі;

2) визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 2 ст.432 ЦПК України передбачено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Отже за змістом ст.432 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов`язок у зв`язку з його припиненням.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили; коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право на справедливий суд передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Адже у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право на судовий захист, яке гарантоване ст.6 Конвенції, може стати недіючим, якщо національне законодавство держави учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов`язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї зі сторін. Такий принцип також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок (рішення Європейського суду з прав людини від 05 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»).

Визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню фактично призвело до неможливості реального виконання судових рішень, які набрали законної сили. Питання визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, безпосередньо пов`язане і з питанням законної сили судового рішення, одним із проявів якої є реалізованість судового рішення.

Для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, важливим є те, що обставини, факти, з яким пов`язується відсутність обов`язку боржника, виникли вже після винесення рішення судом. Суд повинен з`ясувати наявність нових обставин, які б слугували підставою для прийняття такого рішення. У іншому разі, через визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відбудеться ревізія такого законної сили рішення суду як стабільність (а саме незмінюваності та преюдиційності), що не передбачено процесуальним законодавством.

У справі, що розглядається обов`язок боржника ОСОБА_1 був визначений заочним рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2015 року яке набрало законної сили 5 жовтня 2016 року після касаційного перегляду Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначених вище рішень судів першої і апеляційної інстанції.

Доводи ОСОБА_4 про набрання заочного рішення чинності 29 листопада 2017 року є помилковими, адже дію рішення суду першої інстанції Верховним Судом України не було зупинено, цією постановою Верхового Суду України від 29 листопада 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 жовтня 2016 року, а отже судове рішення, яким на ОСОБА_1 був покладений обов`язок по сплаті стягувачу грошових коштів на загальну суму 2 379 000 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 3654 грн. набрав законної сили саме 05 жовтня 2016 року.

Слід зазначити, що обов`язок ТОВ Торговий Дім Севеко» перед ОСОБА_1 на 5595600 грн. виник 31 січня 2017 року коли набрало чинності рішення Господарського суду, тоді, як обов`язок ОСОБА_1 перед ТОВ Торговий Дім Севеко» виник ще 05 жовтня 2016 року під час набрання законної сили заочного рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 15.01.2015, тобто обов`язок ОСОБА_1 перед ТОВ Торговий Дім Севеко» виник раніше, ніж обов`язок цього підприємства перед нею.

Окрім того, зміна кредитора ОСОБА_1 , ТОВ Торговий Дім "Севеко" на нового кредитора ТОВ «Компанія СЕВЕКО» відбулася 08 листопада 2016 року, тобто з листопада 2016 року ОСОБА_1 стала боржником на 2 379 000 грн. перед ТОВ «Компанія «СЕВЕКО», тоді як кредитором на 5 495 600 грн. ОСОБА_1 є по відношенню не до ТОВ «Компанія «СЕВЕКО», а до ТОВ Торговий Дім "Севеко", тобто до зовсім іншого товариства, а отже не може йти мови про зарахування зустрічних вимог до зміненого кредитора.

Колегія суддів, з наведених вище обставин, погоджується з висновком суду про відсутність правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Ураховуючи, що заявник не подала доказів про наявність передбачених нормами матеріального і процесуального права правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять встановлених законом підстав для скасування оскарженої ухвали суду, яка постановлена з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 січня 2019 року залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Головуючий

Судді