ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 540/760/18 Номер провадження 22-ц/814/1589/19Головуючий у 1-й інстанції Косик С.М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Гальонкіна С.А.,

За участю секретаря судового засідання: Дикань Д.І.

Представника відповідача Слуцького О.В. ,

розглянувши в письмовому провадженні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карлівське сільгосппідприємство "ЛОС" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Карлівське сільгосппідприємство "ЛОС" на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 березня 2019 року, ухвалене у період часу з 11:28:51 год. до 11:48:27 год. 18 березня 2019 року під головуванням судді Косик С.М., -

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції:

04 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувсь до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільськогосппідприємство «ЛОС» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Підстави позову вмотивовував тим, що ОСОБА_2 уклав з відповідачем трудовий договір на строк з 26 квітня 2018 року по 26 листопада 2018 року. Натомість 31 травня 2018 року позивач звільнено з підстав закінчення строку дії трудового договору на підставі ч. 3 ст. 36 КЗпП України.

Позивач вказує на те, що звільнений він був незаконно та безпідставно, з метою позбавити його права на працю та заробітну плату.

Просив суд скасувати наказ №132/2018-К від 31 травня 2018 року, яким його звільнено з ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС», поновити на посаді водія автотранспортних засобів у вказаному товаристві з 31 травня 2018 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 травня 2018 року до дня ухвалення рішення, з розрахунку його заробітної плати за місяць в сумі 26273,17 гривень, а також судові витрати у справі.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 18 березня 2019 року позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Скасовано наказ №132/2018-К від 31 травня 2018 року, яким звільнено ОСОБА_2 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» з 31 травня 2018 року.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 травня 2018 року по 18 березня 2019 року включно в сумі 220510,00 гривень.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» на користь держави судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Додатковим рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 03 квітня 2019 року допущено до негайного виконання рішення в частині виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

короткий зміст вимог апеляційної скарги :

З рішенням не погодився відповідач ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.

узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу :

Вказує на те, що суд дійшов невірного висновку про пропуск позивачем місячного строку на звернення до суду, заперечуючи про наявність підстав для обрахунку цього строку з моменту отримання копії наказу про звільнення на запит адвоката Печериці А.Ф.

Вважає, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків, які б засвідчили, що позивач відмовився своєчасно отримати копію наказу про звільнення.

Також апелянт звертає увагу суду на наявність обставин між сторонами, які склалися внаслідок мирного врегулювання факту, пов`язаного з розкраданням позивачем паливно-мастильних матеріалів, за яким за заявою директора ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» Слуцького О.В. було порушено кримінальну справу, і яке було закрито у подальшому за заявою товариства.

Враховуючи факт вчинення позивачем протиправних дій відносно товариства, апелянт вважає, що взагалі відсутні правові підстави для поновлення ОСОБА_2 на роботі.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін., вказуючи про дотримання місцевим судом при вирішенні справи норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції позивач та його представник не з`явилися. Адвокат Ковжога О.І. подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом апеляційної інстанції було розглянуто та прийнято протокольне рішення про визнання причин неявки в судове засідання неповажними, (до клопотання не долучено підтверджуючих документів та неявка сторони до суду апеляційної інстанції не є перешкодою для розгляду справи по суті).

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини: Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції:

Місцевим судом встановлено, що згідно наказу №113/2018-К від 25 квітня 2018 року ОСОБА_2 був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» з 26 квітня 2018 року за строковим трудовим договором, з окладом згідно тарифної сітки пропорційно відпрацьованого часу.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що фактично позивач був прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором., оскільки в наказі про прийняття його на роботу не було зазначено кінцевої дати договору., в зв`язку з чим, припинення дії трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗПП України є незаконним.

Апеляційний суд, вважає такі висновки місцевого суду помилковими.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно зі ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений.

З поданої до суду позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_2 вказує, на те, що між ним та відповідачем у справі був укладений строковий трудовий договір на період з 26 квітня 2018 року по 26 листопада 2018 року.

Таку саму позицію висловлював і представник позивача - адвокат Ковжога О.І. в ході судового розгляду справи, в тому числі і письмовому клопотанні про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи ( а.с. 141).

Відповідач у справі також підтвердив той факт, що між сторонами було укладено строковий трудовий договір на період з 26 квітня 2018 року по 31 травня 2018 року.

Тобто пояснення та покази учасників справи свідчить про досягнення домовленості саме на укладення строкового трудового договору, на що було направлено і волевиявлення обох сторін.

Спір між сторонами існує лише в частині дати закінчення строкового трудового договору, чим обумовлено і підстави для визнання незаконним наказу про припинення дії трудового договору.

Однак, існування спору щодо дати закінчення строку строкового трудового договору не свідчить, що договір є безстроковим.

Таким чином, враховуючи волевиявлення сторін у справі, обидві з яких стверджують, що був укладений строковий трудовий договір, висновки місцевого суду в тій частині, що укладений трудовий договір є безстроковим апеляційний суд вважає невірними.

У відповідності з вимогами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

В зазначеній частині місцевий суд вірно послався на вимоги Конвенції № 158 «Міжнародної організації праці, «Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця».

Згідно з наказом про прийняття на роботу від 25.04.2018 року ОСОБА_2 прийнятий на роботу на посаду водія автотранспортних засобів з 26 квітня 2018 року за строковим трудовим договором.

Оцінюючи надані сторонами у справі докази в частині домовленості сторін щодо дати закінчення строкового трудового договору суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні підстави для висновку що трудовий договір був укладений на строк до 26 листопада 2018 року, як про це зазначає позивач у справі, а не до 31 травня 2018 року, як про це зазначає відповідач.

На підтвердження факту укладення строкового трудового договору саме до 31 травня 2018 року відповідачем у справі були надано наказ про прийняття на роботу, строковий трудовий договір з зазначенням терміну дії до 31 травня 2018 року, які і стали підставою для припинення дії трудового договору.

На час видачі наказу про припинення дії трудового договору з позивачем у справі, як наказ про прийняття на роботу, так і строковий трудовий договір визнано недійсним не було, так само як і на час постановлення рішення місцевого суду.

Висновки судового експерта від 07 серпня 2018 року за №1505 та від 08 серпня 2018 року за №1521 якими, встановлено, що підписи у строковому трудовому договорі від 26.04.2018 року та договорі про повну матеріальну відповідальність від 26.04.2018 року, укладених між ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» та ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_2 а іншою особою (а.с.64-71) , автоматично не свідчать про незаконність наказу про прийняття на роботу чи про відсутність домовленості щодо строку дії трудового договору саме до 31 травня 2018 року, як і не доводять існування такої домовленості між сторонами до 26 листопада 2018року.

З матеріалів справи також вбачається, що питання щодо припинення трудового договору з ОСОБА_2 було предметом перевірки і Управління Держпраці у Полтавській області, які порушень вимог трудового законодавства не встановили (а. с 100).

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що відповідачем доведено факт законності припинення 31 травня 2018 року дії трудового договору з позивачем.

Підстави для поновлення ОСОБА_2 на посаді водія автотранспортних засобів Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» з 31 травня 2018 року. відсутні.

мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу:

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).,(Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апелянта в частині пропуску позивачем ОСОБА_2 строку на звернення з цим позовом не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, місцевий суд вірно при вирішенні питання щодо застосування правових наслідків пропуску строку позовної давності про вирішенні спору застосував правову позицію Верховного Суду України висловлену у Постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-242цс 15.

Згідно з вимогами ст. 233 КЗПП України при звільненні працівника з роботи останній має право звернутися до суду протягом місяця з дня видачі йому копії наказу про звільнення чи трудової книжки.

Суд правильно встановив, що копію наказу про звільнення позивачу у справі було надіслано поштою лише 08.08.2018 року ( а. с. 30).

До суду позивач звернувся 04.09.2018 року, в межах місячного строку звернення до суду.

Доводи апелянта в частині безпідставної відмови судом у допиті свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з метою підтвердження вирішення питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду є частково обґрунтованими.( а. с. 55).

Так, згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.4 абзацу 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов`язки сторін.

Як зазначено в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 « Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Дійсно з матеріалів справи вбачається, що після 31 травня 2018 року протягом тривалого часу позивач у справі не вживав жодних дій передбачених чинним законодавством для вирішення трудового спору. Належними діями в даному випадку повинно було бути звернення до суду з відповідним позовом.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Однак в даному випадку поведінка позивача у справі була його правом та не звільняла відповідача від виконання вимог закону щодо належного вручення копію наказу про звільнення з роботи.

Посилання апелянта на існування між сторонами обставин кримінального провадження, порушеного за заявою відповідача по факту розкрадання позивачем паливно-мастильних матеріалів не впливає на вирішення судом питання щодо законності чи незаконності припинення трудових відносин з позивачем. Питання з приводу правовідносин, які склалися в ході кримінального провадження можуть бути вирішені вказаному провадженні, або шляхом звернення товариства з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.

Вище було дано відповіді щодо пояснень та заперечень сторін з приводу оцінки доказів у справі в частині доведення законності припинення трудових відносин з відповідачем.

чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду;

Припинення трудових відносин з ОСОБА_2 після закінчення строку дії строкового трудового договору відповідає вимогам п.2 ч.1 ст.36 КЗПП України. Права та обов`язки позивача у справі порушені не були.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку про скасування рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 березня 2019 року та постановлення у справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

.

Враховуючи висновок суду про скасування судового рішення та відмови в задоволенні позовних вимог, у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України судові витрати на користь апелянта підлягають відшкодуванню за рахунок держави, так як позивач у відповідності з вимогами закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Карлівське сільгосппідприємство "ЛОС" - задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 18 березня 2019 року - скасувати .

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 року.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: С.А. Гальонкін Г.Л. Карпушин