Єдиний унікальний номер судової справи 488/1382/19
Номер провадження 22-ц/812/933/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

27 травня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Лептугою С.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу, яка постановлена Корабельним районним судом міста Миколаєва під головуванням судді Селіщевої Л.І., в приміщенні цього ж суду 19 квітня 2019 року, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до наказу за №1 від 05 лютого 2019 року та згідно умов договору №2 від 06 лютого 2019 року між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду завідувача аптекою «Сімейна», власником якої є ФОП ОСОБА_2

Наказом №4 від 15 лютого 2019 року позивача звільнено з займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за неодноразове порушення трудового договору, самовільне припинення виконання трудових обов`язків, прогули 12 лютого 2019 року та 14 лютого 2019 року.

Між тим, своє звільнення позивач вважає незаконним, а зазначені у наказі про звільнення обставини такими, що не відповідають дійсності, оскільки 12 лютого 2019 року і 14 лютого 2019 року прогулів не допускала, а у робочий час знаходилась на своєму робочому місті, про що було добре відомо відповідачу.

Окрім того, про звільнення з посади позивача ніхто не повідомляв та вона продовжувала виконувати свої обов`язки з 15 лютого 2019 року по 18 лютого 2019 року, а у період з 19 лютого 2019 року по 14 березня 2019 року знаходилась на лікарняному.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила поновити її на посаді завідувача аптекою «Сімейна», яка належить ФОП ОСОБА_2 , стягнути з ФОП ОСОБА_2 на свою користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15 лютого 2019 року по дату ухвалення судового рішення, а також 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, та 5 000 грн. судових витрат.

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 18 квітня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

17 квітня 2019 року позивач надала до суду заяву про вжиття заходів забезпечення доказів, в якій просила витребувати у:

- Управління патрульної поліції в Миколаївській області відеозаписи з нагрудних відеокамер поліцейських нарядів, які 18 лютого 2019 року прибули за викликом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ,

- ПрАТ «ВФ Україна» роздруківку вхідних та вихідних телефонних дзвінків за мобільним номером: НОМЕР_3 за період з 06 лютого 2019 року по 18 лютого 2019 року (включно) із зазначенням місця розташування телефону із наступним номером: НОМЕР_3 .

Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення доказів задоволено частково.

Витребувано з Управління патрульної поліції в Миколаївській області відеозаписи з нагрудних відеокамер поліцейських нарядів, які 18 лютого 2019 року прибули за викликом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просила ухвалу суду в частині відмови в задоволені заяви про забезпечення доказів шляхом витребування інформації у ПрАТ «ВФ Україна» скасувати, та ухвали в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити заяву та витребувати вищевказану інформацію.

Ухвала Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 квітня 2019 року сторонами в частині вжиття заходів забезпечення доказів не оскаржується, а тому в апеляційному порядку у цій частині не перевіряється.

Дослідивши копії матеріалів, необхідних для розгляду скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч.1,2,4 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Забезпечення доказів - це процесуальна дія суду, яка вчиняється за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо вони вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів.

Відповідно до ч.1,2 ст.116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.118 ЦПК України заява про забезпечення доказів розглядається в судовому засіданні в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з особливостями, встановленими цією статтею. Заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження до суду.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року №5 під час попереднього судового засідання за заявою особи, яка бере участь у справі, суд може вирішити питання про забезпечення доказів, якщо для цієї особи подання потрібних доказів є неможливим або в неї є труднощі у поданні цих доказів. Закон не обмежує коло доказів, які можуть бути забезпечені судом, і здійснення процесуальних дій щодо забезпечення доказів.

У заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені всі відомості, визначені ч.1 ст.117 ЦПК України, а в разі невідповідності заяви цим вимогам суд повертає її заявнику, про шо постановляє ухвалу. Така заява розглядається не пізніше п`яти днів з дня її надходження з повідомленням осіб, які беруть участь у справі, однак їх явка не є обов`язковою.

Таким чином, підставами для забезпечення доказів є заяви осіб, які побоюються, що подання до суду необхідних для них доказів згодом стане неможливим або утрудненим.

З копій матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В своїй заяві про забезпечення доказів позивач просила суд витребувати: з Управління патрульної поліції в Миколаївській області відеозаписи з нагрудних відеокамер поліцейських нарядів, які 18 лютого 2019 року прибули за викликом ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та з ПрАТ «ВФ Україна» роздруківку за період з 06 лютого2019 року по 18 лютого 2019 року (включно) за мобільним номером: НОМЕР_3 вхідних та вихідних телефонних дзвінків із зазначенням місця знаходження телефону із наступним номером: НОМЕР_3.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 в частині витребування інформації у ПрАТ «ВФ Україна» суд першої інстанції виходив із того, що в цій частині заява не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не наведено жодних підстав, які б свідчили, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити чи взагалі унеможливіть виконання судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо вирішення процесуальної долі заяви в частині відмови у задоволенні клопотання про забезпечення доказів, оскільки питання про забезпечення позову ОСОБА_1 не порушувала, а враховуючи предмет спору і підстави позову у даній справі, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для забезпечення доказів у спосіб зазначений позивачем.

Крім того, колегія суддів виходить з тих обставин, що у позивача є певні складнощі в одержанні необхідних доказів, оскільки незважаючи на вжиті особою заходи, потрібний їй доказ одержати не вдалося.

Отже, оскільки питання пов`язані із забезпеченням доказів вирішуються судом на власний розсуд з урахуванням обставин справи та наявних доказів, з метою повного та всебічного розгляду справи, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, шляхом витребування відповідних доказів у ПрАТ «ВФ Україна» підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення доказів підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Корабельного районного суду міста Миколаєва від 19 квітня 2019 року в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення доказів - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, шляхом витребування доказів у Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» - задовольнити частково.

Витребувати з компанії мобільного зв`язку Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» (код: 14333937, адреса: 01601, місто Київ, вулиця Лейпцизька , №15) роздруківку вхідних та вихідних дзвінків за мобільним номером: НОМЕР_3 за період з 06 лютого 2019 року по 18 лютого 2019 року (включно) із зазначенням місця знаходження телефону із наступним номером: НОМЕР_3.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 28 травня 2019 року