Справа №: 398/2497/18
провадження №: 2/398/168/19
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" травня 2019 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором №014-09.5-74648 від 12.06.2007 року в розмірі 200 996,94 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 червня 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №014-09.5-74648, відповідно до якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 80 000,00 грн. 00 коп. строком до 11 червня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. 12 червня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого позичальник та поручитель відповідають перед банком за невиконання зобов`язань за кредитним договором як солідарні боржники. Відповідач ОСОБА_1 порушила умови кредитування та не виконує належним чином зобов`язання, в результаті чого станом на 23 квітня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 200 996,94 грн., яка складається з: 74 280,00 грн. заборгованості за кредитом; 126 716,94 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідач ОСОБА_1 у своєму відзиві заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що крім поруки іншого відповідача, для забезпечення виконання зобов`язань було укладено договір іпотеки нерухомого майна квартири. Рішенням Олександрійського міськрайоннного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2009 року позов банку задоволено та стягнуто з неї на користь банку 83 044,36 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру. Оскільки, позивач реалізував своє право на дострокове повернення кредиту в 2009 році, а з цим позовом звернувся лише в 2018 році, то просила застосувати строки позовної давності та у зв`язку з цим відмовити в задоволенні позову (а. с. 105 107, 134 136).

Відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві заперечував проти задоволення позову з тих підстав, що крім договору поруки, укладеного з ним, для забезпечення виконання зобов`язань було укладено договір іпотеки нерухомого майна квартири. Рішенням Олександрійського міськрайоннного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2009 року позов банку задоволено та стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь банку 83 044,36 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру. Оскільки, позивач реалізував своє право на дострокове повернення кредиту в 2009 році, а з цим позовом звернувся лише в 2018 році, то просив застосувати строки позовної давності та у зв`язку з цим відмовити в задоволенні позову (а. с. 118 120, 141 143).

Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, не з`явилися. Причини неявки не повідомили. Від представника позивача неодноразово надходили заяви про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

12 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №014-09.5-74648, згідно з яким позивач надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 80 000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 18,00% річних строком до 11 червня 2017 року (а. с. 13 17).

12 червня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір поруки №014-09.5-16090, відповідно до якого поручитель зобов`язався перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків, а також можливих штрафних санкцій (а. с. 20 21).

Згідно з копією квитанції від 13 червня 2018 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 78 431 грн. 37 коп. (за вирахуванням комісії за надання кредиту в сумі 1 568,63 грн.) (а. с. 19).

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконала, в зв`язку з чим станом на 23 квітня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 200 996,94 грн., яка складається з: 74 280,00 грн. заборгованості за кредитом; 126 716,94 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем (а. с. 6 7).

У відповідності до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свої зобов`язання і на підставі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1 та ч. 2 ст. 554 ЦК України).

В той же час, судом встановлено, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2009 року у справі за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором №014-09.5-74648 від 12 червня 2007 року в розмірі 83 044,36 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . З мотивувальної частини рішення вбачається, що судом стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 03 листопада 2009 року, яка складається з 74 280,00 грн. тіло кредиту та 8 764,36 грн. відсотки за користування кредитом. Рішення набрало законної сили 16 листопада 2009 року (а. с. 144 145).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Умовами кредитного договору встановлено щомісячну сплату процентів за кредитом у розмірі 18% річних, який наданий до 11 червня 2017 року включно (пункт 1.2. цього договору).

АТ «Райффайзен Банк Аваль» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, звернувшись в 2009 році до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_1

Такими діями кредитор (позивач) на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа №14-154цс18).

За таких обставин, оскільки рішенням суду від 03 листопада 2009 року з відповідача ОСОБА_1 вже стягнуто достроково заборгованість за кредитним договором та відсотками за користування кредитом, нарахованими в межах строку дії кредитного договору, а вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_1 встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України позивач не заявляв, то відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в розмірі 200 996,94 грн., яка складається з: 74 280,00 грн. заборгованості за кредитом; 126 716,94 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Як вже зазначалося вище, позивач змінив строк виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором, звернувшись в 2009 році до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014-09.5-74648 від 12 червня 2007 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно з п. 4.1 договору поруки сторони погодили, що порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (ч. 4 ст. 599 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 (поручителя) про стягнення заборгованості за договором поруки лише 02 липня 2018 року, тобто після спливу встановленого договором поруки строку для звернення до поручителя (3 років) в межах якого позивач повинен був звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості.

Підсумовуючи наведене суд приходить до переконливого висновку про те, що непред`явлення кредитором позовної вимоги до поручителя протягом строку обумовленого сторонами в договорі поруки (тобто протягом 3 років) від дня настання строку виконання основного зобов`язання, є підставою для припинення договору поруки, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

При цьому, позивач вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 (поручителя) встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень статті 625 ЦК України не заявляв.

З огляду на вищевикладене суд вважає, договір поруки №014-09.5-16090 від 12 червня 2007 року, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , є припиненим, а тому підстави для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором відсутні.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в розмірі 200 996,94 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню на користь позивача понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 78, 80, 81, 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (адреса місцезнаходження: 01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд.9, код за ) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання зареєстрована у встановленому порядку: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (остання відома адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 13 травня 2019 року.

Суддя О.В.Авраменко