Провадження № 2/127/5246/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

03.05.2019 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Антонюка В.В.,

при секретарі Гончаруку І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивований тим, що позивач знайомий з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2006 року, як з керівниками ПП «Гурівецьке» с. Гурівці, Козятинського району, Вінницької області. Дане підприємство займалось вирощуванням та реалізацією поголів'я свиней, і тому позивач підтримував з відповідачами ділові стосунки, надавав грошові кошти в позику.

Позивач зазначає, що 09.12.2010 року ОСОБА_2 в присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримала від позивача в позику кошти в сумі 16 250 доларів США, та взяла зобов'язання повернути борг 09.12.2011 року. У вказаний строк кошти повернуто не було.

В подальшому, у вересні 2011 року ОСОБА_2 знову звернулась до позивача із проханням надати нову позику. На що позивач погодився, однак поставив вимогу про укладення договору позики в письмовій формі з урахування суми позики в розмірі 16 250 доларів США, яку вона отримала 09.12.2010 року.

На виконання домовленостей 13.09.2011 року між позивачем та ОСОБА_2 в письмовій формі було укладено черговий Договір позики №1, згідно з яким він надав двома частинами власні грошові кошти: 12 000 доларів США та 16 500 доларів США, що в цілому склало 28 500 доларів США і еквівалентно 225 217,48 грн. Факт передачі та отримання вказаних коштів підтверджується розпискою від 13.03.2011 року, яка засвідчена двома свідками, одним з яких є ОСОБА_3, другий - ОСОБА_4

За черговим зверненням відповідачів 01.12.2011 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено Договір позики №2, згідно з яким він надав грошові кошти в сумі 523 325,36 грн, що дорівнює еквіваленту суми - 65 500 доларів США. Факт передачі та отримання вказаної суми коштів підтверджується розпискою №2 та засвідчено свідками - ОСОБА_4 і ОСОБА_5

Згідно з Договором №1 та борговими розписками ОСОБА_2 взяла на себе зобов'язання повернути борг в сумі не менше 28 250 доларів США в еквіваленті.

Спільність дій відповідачів підтверджується тим, що договори позики мають повністю однаковий зміст та форму, спільну нумерацію, вчинені в один час, що ОСОБА_3 був свідком при укладенні письмового договору позики з ОСОБА_2

Не відмовляючись від повернення позики відповідачі постійно просили відстрочити на деякий час свої зобов'язання, посилаючись на різні труднощі. Але останній час вони почали уникати зустрічей.

Позивач також зазначає, що ним вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимог про повернення боргу рекомендованими листами кур'єрською доставкою, які не були отримані відповідачами.

В зв'язку із тим, що відповідачі відмовляються в добровільному порядку повернути суму боргу, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів суму боргу та судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з'явились, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, заявлені вимоги підтримують в повному обсязі за обставин, викладених в позовній заяві. Проти винесення судом заочного рішення не заперечили.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з'явились, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, через оголошення на офіційному судовому веб-порталі, а також судовими повістками.

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом достовірно встановлено, що 13.09.2011 року відповідач ОСОБА_2 отримала в борг у позивача кошти в сумі 28 250 доларів США , про що складено договір позики №1, який підписаний обома сторонами (а.с.6).

01.12.2011 року позивач надав у борг відповідачу ОСОБА_3. кошти в борг в сумі 65 500 доларів США, про що було складений відповідний договір № 2, який також підписано обома сторонами (а.с.7).

Відповідно до розписки від 09 грудня 2010р. ОСОБА_2 в присутності двох свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримала від позивача кошти в сумі 16 250 доларів США, та взяла зобов'язання повернути борг до 09.12.2011року. Факт передачі та отримання вказаної суми коштів засвідчена двома свідками, одним з яких є ОСОБА_3, другий - ОСОБА_4 (а.с.62).

Згідно розписки від 13.03.2011 року ОСОБА_2 отримала кошти від позивача в розмірі 12 000 доларів США та взяла зобов'язання повернути борг 15.03.2012 року. Факт передачі та отримання вказаної суми коштів засвідчена двома свідками, одним з яких є ОСОБА_3, другий - ОСОБА_4 (а.с.63).

Відповідно до розписки від 01.12.2011 року позивач надав відповідачу ОСОБА_3 в борг кошти в сумі 65 500 доларів США, які останній зобов'язався повернути до 01.12.2015 року. Факт передачі та отримання вказаної суми коштів засвідчена двома свідками, одним з яких є : ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.61).

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

У відповідності до ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Таким чином, сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов договору позики щодо його предмету, порядку і строку виконання і даний договір відповідає вимогам ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідачі вважаються такими, що прострочили виконання зобов'язання, визначеного договорами позики № 1 від 13.09.2011 року та №2 від 01.12.2011 року.

Крім того, відповідно до ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, як випливає із визначених законом обов'язків боржника та прав позикодавця, останній має право на отримання процентів за користування позикою, а боржник зобов'язаний їх сплачувати.

Відтак не зазначення у договорі обов'язку сплати процентів за користуванням позики та їх розміру не є свідченням безпроцентної позики. У такому випадку діє загальне правило, згідно якого регулювання правовідносин у частині, не зазначеній у договорі, регулюється положеннями законодавства.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши наявні докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, які складаються з 8 810,00 грн. судового збору, підлягають стягненню із відповідачів на користь позивача.

Суд також вважає за можливе вимоги позивача про відшкодування витрат на кваліфіковану правничу допомогу задоволити в розмірі 8 000,00 гривень, що підтверджується наданими до суду квитанцією до прибуткового касового ордера №3/10 від 30 вересня 2018 року та Актом виконаних робіт від 28 березня 2019 року, при цьому суд керується ст. 137 ЦПК України.

Всього із відповідачів пропорційно на користь позивача підлягає стягненню 16 810 (шістнадцять тисяч вісімсот десять) гривень 00 копійок понесених ним судових витрат.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 612, 625, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 247, 89, 137, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 борг в сумі 5 189 946 (п'ять мільйонів сто вісімдесят дев'ять тисяч дев'ятсот сорок шість) гривень 82 копійки, з яких: із ОСОБА_2 за Договором позики №1 від 13 вересня 2011р - 1 859 148 (один мільйон вісімсот п'ятдесят дев'ять тисяч сто сорок вісім) гривень 96 копійок, що еквівалентно 65 766, 24 доларів США, та з ОСОБА_3 за Договором позики №2 від 01 грудня 2011року в розмірі - 3 330 797 (три мільйони триста тридцять тисяч сімсот дев'яносто сім) гривень 87 копійок, що еквівалентно 71 490,54 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пропорційно на користь ОСОБА_1 16 810 (шістнадцять тисяч вісімсот десять) гривень понесених ним судових витрат при оплаті судового збору та правничої допомоги.

Копію заочного рішення надіслати учасникам справи протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 03.05.2019 року.

Позивач: ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, адреса місця проживання: АДРЕСА_3.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПННОМЕР_3, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2.

Суддя: