Справа № 454/2289/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/811/970/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю представника позивача Гнатишака О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 квітня 2018 року в складі судді Новосада М.Д. у справі за позовомПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановила:

У вересні 2015 року позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, просив стягнути з останнього в його користь заборгованість за кредитним договором № CGH0AA00000190 від 21.09.2006 року в розмірі 21941,85 дол. США.

Вимоги обґрунтовував тим, що 21.09.2006 року між є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № CGH0AA00000190, за умовами якого останній отримав грошові кошти у розмірі 5000 доларів США з кінцевим строком повернення до 21.09.2009 року.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов вищезазначеного договору станом на 17.08.2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 21941,85 долари США, яка охоплює: заборгованість за кредитом в сумі 4458,48 доларів США; заборгованість за процентами 2043,13 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 287,50 доларів США; 15 152,74 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Оскаржуваним рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № CGH0AA00000190 від 21.09.2006 у сумі 6501 (шість тисяч п`ятсот один) доларів США 61 центи, яка складається з наступного: 4458,48 доларів США - заборгованість за кредитом; 2043,13 доларів США заборгованість за процентами, що в гривневому еквіваленті згідно із курсом НБУ станом на 25.04.2018 року становить 170 212 (сто сімдесят тисяч двісті дванадцять) грн. 14 коп.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» сплачений судовий збір у розмірі 2121 (дві тисячі сто двадцять одна) грн. 07 коп.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з рішенням суду не погоджується в частині відмови у стягненні комісії та пені, вважає його таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Покликається на те, що грошовою одиницею України є гривня, при цьому ч. 2 ст. 192 ЦК України закріплює, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Звертає увагу на те, що за статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язння в іноземній валюті.

Крім цього, ЗУ «Про банки і банківську діяльність», який є спеціальним законом та регулює відносини за банківськими кредитами, визначає, що банківський кредит це зобов`язання, яке може бути виражене в іноземній валюті.

Наведені норми закону дають підстави вважати про правомірність передачі банками в кредит фізичним чи юридичним особам іноземної валюти та визначення обов`язку таких осіб повернути такий кредит, сплатити проценти, винагороду, неустойку у разі порушення зобов`язання за користування коштами саме в іноземній валюті.

Оскільки виконання зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, тому суд мав задовольнити і вимоги щодо стягнення заборгованості з комісії та пені за кредитним договором в іноземній валюті.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 квітня 2018 року в частині відмови у стягненні заборгованості по комісії та пені, ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці вимоги задовольнити. В іншій частині рішення залишити без змін. Стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, в обґрунтування надав пояснення, аналогічні доводам скарги.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , будучи повідомленими про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки представнику ОСОБА_3 (а.с. 197), в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Зважаючи на те, що позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскаржує рішення суду виключно в частині відмови у стягненні заборгованості по комісії та пені, а відповідач рішення суду не оскаржує, колегія суддів враховуючи вимоги ст. 367 ЦПК України, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в іншій частині не перевіряє.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо пені та комісії суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належним чином виконаного розрахунку заборгованості за пенею у національній валюті, при цьому, умовами договору передбачено плату за обслуговування кредиту, за надання якої можливе встановлення комісії, однак позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу.

Разом з цим, суд врахував правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16, за якою відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Колегія суддів не повній мірі погоджується з такими висновками суду.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Суд першої інстанції встановив, що 21.09.2006 року був укладений кредитний договір №CGH0AA00000190 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 .

За умовами договору банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 21.09.2006 року по 21.09.2009 року включно, у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 5000 доларів США на наступні цілі: купівля автомобіля, а також у розмірі 756,39 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,88% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця у період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору (п. 1.1 Договору).

Пунктом 1.3 цього правочину сторони визначили, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає застава автомобіля MERCEDES BENZ.

У п. 4.1. договору сторони обумовили, що при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п.2.2.2., 2.2.3. даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

В той же час, із копії додаткової угоди № 1 до кредитного договору № CGH0AA00000190 від 21.09.2006 року, укладеної 16.11.2012 року, встановлено, що сторони дійшли згоди: суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди зменшити на 15762,32 USD, а саме: відсотки в розмірі 7000,35 USD, комісія у розмірі 0,00 USD, пеня в розмірі 8761,97 USD. (п.п.1.1.); дата остаточного погашення заборгованості за договором 30.11.2015 року (п.п.1.2.); позичальник за користування кредитом сплачує відсотки в розмірі 0,12% річних (а.с. 99).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно із ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Банк свої зобов`язання виконав, що підтверджується частковим погашенням заборгованості відповідачем та відсутністю заперечень останнього з цього приводу.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 546 ЦК України пеня є видом забезпечення виконання зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 3 ст. 533 ЦК України).

В цьому контексті колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про договірний характер спірних правовідносин та домовленість, що сплата пені здійснюється у гривні, при цьому, цим же договором визначено, що у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Більше того, колегія суддів звертає увагу, що у чинному законодавстві хоча й закріплено статус національної валюти, як єдиного законного платіжного засобу на території України, однак не міститься заборони на визначення у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов`язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Враховуючи наведене, колегія суддів не може цілком погодитись із висновком суду про безпідставність вимоги щодо стягнення пені в іноземній валюті, як відповідальність за несвоєчасно виконане грошове зобов`язання.

При цьому, вирішуючи питання розміру пені, яка підлягає стягненню, колегія суддів враховує таке.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-100цс14 від 03 вересня 2014 року.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з того, що розмір неустойки нарахований банком у сумі 15152,74 дол. США є значно більшим від розміру збитків, а тому згідно з положенням ч. 3 ст. 551 ЦК України є підстави для зменшення відповідної суми нарахованої пені до 2000 дол. США, що відповідатиме розміру збитків (сукупний розмір неотриманих процентів) кредитора внаслідок несвоєчасного виконання зобов"язання позичальником, при цьому це відповідатиме принципам справедливості, добросовісності та розумності цивільних правовідносин, що визначені ст. 3 ЦК України.

Відтак, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення 15152,74 долари США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором необхідно скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким таку вимогу задовольнити частково, що тягне за собою зміну розміру заборгованості в цілому.

Крім цього, колегія суддів погоджується, з тим, що незважаючи на те, що умовами договору передбачено плату за обслуговування кредиту, за надання якої можливе встановлення комісії, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу, при цьому суд вірно врахував правову позицію, висловлену в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року по справі № 6-1746цс16.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 квітня 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення 15152,74 долари США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким таку вимогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 2000,00 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором №CGH0AA00000190 від 21.09.2006 року.

Абзац другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції викласти в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» ( МФО 305299, р/р № НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором № CGH0AA00000190 від 21.09.2006 у сумі 8501 (вісім тисяч п`ятсот один) долар США 61 центи, яка складається з наступного: 4458,48 доларів США - заборгованість за кредитом; 2043,13 доларів США заборгованість за процентами; 2000 доларів США заборгованість за пенею, що в гривневому еквіваленті згідно із курсом НБУ станом на 25.04.2018 року становить 222572 (двісті двадцять дві тисячі п`ятсот сімдесят дві) грн. 15 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 травня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк