Справа № 202/2965/19
Провадження № 2-з/202/44/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

06 травня 2019 року м. Дніпро

Суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Слюсар Л.П., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави.

Разом із позовною заявою позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна: однокімнатну квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 та заборонити останній укладати будь-які правочини, наслідком яких може бути відчуження вказаного нерухомого майна.

Вимоги заяви про забезпечення позову обґрунтовані тим, що 27 липня 2018 року позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти у розмірі 65000,00 доларів США. Жодні правочини між сторонами у справі з приводу вказаних грошових коштів не укладались, у зв`язку із чим на думку позивача, ОСОБА_2 без достатніх на те підстав утримує грошові кошти позивача та неодноразові звернення із вимогою повернення вказаних грошових коштів не призвели до жодних дій з боку відповідача. З огляду на викладене, позивач вважає, що в судовому порядку з відповідача має бути стягнуто грошові кошти у розмірі 66 480,00 доларів США, з яких 65000,00 доларів США отриманих без достатньої правової підстави та 1480,00 доларів США в порядку відшкодування 3% річних та судом має бути застосований такий спосіб захисту цивільних прав та законних інтересів позивача. Водночас, в разі задоволення судом даного позову виконання даного судового рішення, в разі відсутності достатніх грошових коштів у відповідача, може бути утрудненим без накладення арешту на нерухоме майно відповідача.

У зв`язку з цим, позивач вважає, що є всі підстави для забезпечення пред`явленого позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 .

Вивчивши подані матеріали, приходжу до висновку про те, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що предметом позову у цивільні справі № 202/2965/19, яка перебуває в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ є грошові кошти, які як зазначає позивач в позовній заяву та заяві про забезпечення позову, він надав відповідачу внаслідок добросовісної помилки.

Відповідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи по суті.

Накладання судом арешту на майно особи, безперечно є втручанням зі сторони державного органу у право власності особи, передбачене статтею 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Твердження позивача про те, що незабезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказану квартиру унеможливить виконання судового рішення, яке може бути постановлено на користь позивача, є безпідставним та арешт нерухомого майна відповідача може призвести до порушення принципу співмірності виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

За змістом статті 149 ЦПК України заходи до забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене можливо дійти висновку про те, що позивачем не доведено існування реальної загрози невиконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог, та необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухомість відповідача.

Виходячи із вищевикладеного, заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.6 ст.153 КПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 Цивільного процесуального кодексу України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, отриманих без достатньої правової підстави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд, шляхом подачі протягом 15-ти днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Суддя Л.П. Слюсар