Справа № 204/8145/17
Провадження № 2/204/56/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності та зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким:

- зобов`язати відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкоди у здійсненні права власності на 1/4 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

-надати позивачу доступ до житла і ключі, та зайняти кімнату площею 10,6 кв.м. з відповідним зменшенням її до 3/16 (1/4) частки в квартирі за рахунок позивача;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що ОСОБА_2 , є власником 3/16 (1/4) частки квартири АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Піонтковською Оленою Олегівною, зареєстровано в реєстрі за №351, за спадковою справою №69/2012. На даний момент у квартирі проживає відповідач - ОСОБА_3 , якій належать 3/4 частки квартири. На даний момент відповідач перешкоджає доступу до квартири, відмовляється давати ключі від квартири. Виплачувати, чи отримувати кошти за частку квартири у грошовому еквіваленті, домовлятись про спільне користування квартирою відмовляється, що порушує право власності позивача на квартиру, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідач, в судове засідання, не з`явилась, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення позовної заяви.

15 лютого 2018 року відповідачем ОСОБА_3 було пред`явлено зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації (арк.с.34-36), в якій просила:

- припинити право ОСОБА_2 на частку, яка складає 3/16 квартири АДРЕСА_1 , що перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зі стягненням відповідної грошової компенсації з ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 ;

- визнати право власності на 3/16 частини квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначено, що позивач та відповідач є власниками квартири АДРЕСА_1 , з яких ОСОБА_2 належить 18 %, які складаються з 3/16 частин, що перейшли до нього на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.03.2017 року. Згідно з технічним паспортом на квартиру, спірна квартира є двокімнатною, житлова площа - 28,8 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 10,6 кв.м., 2-а кімната - 18,2 кв.м., кухня - 6.9 кв.м., вбиральня -1,0 кв.м., ванна кімната - 2,2 кв.м., коридор - 7.5 кв.м., вбудована шафа - 0,7 кв.м. Загальна площа квартири - 47,9 кв.м. Відповідач ОСОБА_2 у квартирі не проживає, своє майно не утримує: не проводить поточні ремонти для збереження жилого стану квартиру, комунальні послуги не сплачує, належним майном не користується. Частка житлової площі, яка належить ОСОБА_2 складає 5,4 кв.м., що унеможливлює виділити в натурі ізольовану кімнату. Зважаючи на те, що частка ОСОБА_2 у квартирі є незначною, не може бути виділена в натурі, частина будинку є неподільною, спільне користування нею неможливе, ОСОБА_2 та члени його сім`ї не користуються належною часткою квартири, право ОСОБА_2 на належну частку, яка складає 3/16 квартири, слід припинити та стягнути на його користь відповідну грошову компенсацію, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з зустрічною позовною заявою.

В судове засідання позивач за зустрічним позовом не з`явилась, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, просила суд прийняти рішення у справі згідно вимог чинного законодавства.

Представник відповідача за зустрічною позовною заявою, у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення зустрічної позовної заяви, не заперечувала проти визнання права власності за ОСОБА_3 на 3/16 частини квартири АДРЕСА_1 у разі сплати відповідачем на користь ОСОБА_2 суму вартості його частини, яка визначена експертом.

Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що первісна позовна заява підлягає частковому задоволенню, а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.03.2017 року приватним нотаріусом Піонтковською О.О. належить 3/16 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 (арк.с.4).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2017 року, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковською О.О. ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/4 частку спадкового майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 складає 3/16 частки в квартирі (арк.с.6).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.10.2015 року ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину на 3/4 частки спадкового майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 що складає 9/16 частки квартири (арк.с.37).

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_3 є власницею 9/16 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 28.10.2015 року приватним нотаріусом Піонтковською О.О. (арк.с.38).

Згідно технічного паспорту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа квартири складає 47, 9 кв.м. (арк.с.39-40).

З висновку експерта №1769/1770-18 за результатами проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи від 23.012.109 року вбачається, що виділ майна в частці 3/16 квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 з подальшим переобладнанням в ізольовану кімнату, не можливий. Вартість частки 3/16 квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на день проведення експертизи відносно ринкової вартості нерухомості, складає: 129 554,00 грн. (арк.с.58-73).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому суд не може захистити порушене право у спосіб, який не передбачено законом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі ЦК), позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні права власності, та позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з вимогами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності квартиру (частину), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.155 ЖК УРСР власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушень свого права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаних норм права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення.

В судовому засіданні встановлено, що 09.06.2017 року до чергової частини Чечелівського ВП ДВП надійшло звернення від ОСОБА_1 , яка просила вжити заходи до ОСОБА_3 , яка не повертає ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, судом достовірно встановлено, що для позивача дійсно існують перешкоди з боку відповідача у користуванні належною йому на праві власності 3/16 частин квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки відповідач по справі ОСОБА_3 , самовільно, без згоди іншого співвласника ОСОБА_2 користується спірною квартирою, в квартиру його не впускає, ключі не дає, чим створює перешкоди у користуванні власником свого майна, існують правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкоди у здійсненні права власності на 1/4 частку, яка належить позивачу.

Вимога позивача про те, щоб відповідач зайняв кімнату площею 10,6 кв.м. з відповідним зменшенням її до 3/16 (1/4) частки в квартирі за рахунок позивача задоволенню не підлягає, оскільки висновком будівельно-технічної експертизи №1769/1770-18 від 23.01.2019 року підтверджено про неможливість виділу майна в частці 3/16 квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 з подальшим переобладнанням в ізольовану кімнату.

Що стосується вимоги позивача про відшкодування судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, вона підлягає частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Тобто, законодавець пов`язує можливість відшкодування витрат на професійну правничу допомогу із здійсненням даних витрат стороною у справі.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Однак, в обґрунтування відшкодування витрат на правову допомогу позивачем не надано документів, які підтверджують витрати на правову допомогу.

За таких обставин, суд вважає, що позивачем належним чином не доведено розмір фактично понесених витрат на правничу допомогу адвоката, та не можуть бути стягнені на її користь.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд приходить до наступних висновків.

Так, у необхідних випадках для з`ясування питань, що виникають при розгляді справ, де необхідно застосування спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 103 ЦПК України.

В рамках розгляду зазначеної цивільної справи була проведена будівельно-технічна та оціночно-будівельна експертиза № 1769/1770 - 18 від 23.01.2019 року, відповідно до якої виділ майна в частці 3/16 квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 з подальшим переобладнанням в ізольовану кімнату, не можливий. Вартість частки 3/16 квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 на день проведення експертизи відносно ринкової вартості нерухомості, складає: 129554,00 грн.

Позивач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 просила суд припинити право ОСОБА_2 на частку, яка складає 3/16 квартири АДРЕСА_1 зі стягненням відповідної грошової компенсації з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2

Представник відповідача за зустрічною позовною заявою не заперечувала проти задоволення зустрічної позовної заяви, а саме проти визнання за ОСОБА_3 права власності на частку, яка складає 3/16 квартири АДРЕСА_1 зі стягненням на користь ОСОБА_2 вартості 3/16 частини квартири, яка визначена експертом.

Згідно положень ст.ст. 319,321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Таким чином, виходячи зі змісту ст.358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість.

Зазначена норма матеріального права регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права власності одного із співвласників з отриманням від інших співвласників матеріального відшкодування вартості частки, що переходить до них.

В судовому засіданні встановлено, що позивач за зустрічною позовною заявою просила суд припинити право власності ОСОБА_2 на частку, яка складає 3/16 квартири АДРЕСА_1 зі стягненням на користь ОСОБА_2 вартості 3/16 частини квартири. Представник відповідача за зустрічною позовною заявою не заперечувала проти задоволення позовних вимог, а саме визнання за ОСОБА_3 права власності на частку, яка складає 3/16 квартири АДРЕСА_1 зі стягненням на користь ОСОБА_2 вартості 3/16 частини квартири, яка визначена експертом та складає 129554 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди, щодо користування майном, а тому вимоги за зустрічною позовною заявою підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача за зустрічною позовною заявою на користь позивача за зустрічною позовною заявою підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321, 355, 358, 364, 370, 391 ЦК України, ст.ст.4,5,12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю - 1/4 частиною квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності зі стягненням відповідної грошової компенсації - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_2 на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 в розмірі 129554 (сто двадцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 00 коп.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 (вісімдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар