Справа № 303/3393/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Гейруша В.Б.

при секретарі Малець В.В.

за участю сторін: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 - Данканича ОСОБА_4 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и в :

Адвокат Волошин В.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення в квартиру АДРЕСА_1 та передачі йому ключів, визначення порядку користування зазначеною квартирою наступним чином: виділити ОСОБА_1 у користування житлову кімнату площею 11,90 кв.м. з балконом 1,00 кв.м., що максимально відповідає його частці у праві власності на квартиру та залишенні у користуванні відповідача ОСОБА_3 житлової кімнати площею 14,80 кв.м., що навіть перевищує в натурі його розміру частки у праві власності; в загальному користуванні залишити кухню, вбиральню, ванну, коридор та комору. Позов мотивує тим, що відповідач не допускає ОСОБА_1 до квартири, чим чинить йому перешкоди в користуванні власністю та житлом, а тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_3 - Данканич В.В. позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, вважає заявлені позовні вимоги безпідставними, просив в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позовну заяву подано до суду адвокатом Волошин В.В., яка не є уповноваженою особою на підписання позовної заяви; в обґрунтування позовних вимог позивачем та його представником не надано документів про технічну можливість виділу позивачу у користування окремої кімнати. Крім того, вказував на те, що позивач ОСОБА_5 у квітні 2017 року вже скористався своїм правом звернення до суду з аналогічним позовом і ухвалою суду його позов залишено без розгляду.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши матеріали даної цивільної справи та цивільної справи №303/5854/16-ц (2/303/145/17), суд приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування, укладеного 28 липня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Машіка О.М., в реєстрі за №830 , ОСОБА_1 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на праві спільної часткової власності, що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №64821848 від 02.08.2016 року.

Довідкою №1723, виданою КП "Мукачівське міське БТІ та ЕО" від 31.05.2016 року підтверджується, що ОСОБА_3 є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Мукачівською ДНК, в реєстрі за №I-1985.

Наведені вище обставини не оспорються сторонами та підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою та другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що право власника (співвласника) на проживання у належному йому майні є абсолютним та не підлягає обмеженню, в тому числі й з боку інших співвласників. У разі створення особі перешкод у проживанні в належному йому на праві власності майні, останній має право вимагати усунення таких перешкод.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення вищезазначеного, представником позивача не надано суду доказів того, що відповідачем вчиняються перешкоди у користуванні своєю власністю та у чому саме вони полягають.

Обставини зазначені позивачем в позовній заяві з приводу того, що відповідач фізично не впускає його до квартири та провокує сварки свідчать лише про внутрішні взаємовідносини сторін щодо не вирішених майнових відносин між собою та не підтверджують факту, що відповідач здійснює позивачу перешкоди у користуванні його власністю.

Згідно частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок " при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовану квартиру. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 370, чч. 1-3 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Крім того, позивачем та його представником в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано суду доказів про можливість виділу йому та відповідачу частини квартири, облаштування окремого входу до частини будинку (кімнати) за варіантом встановлення порядку користування запропонованим позивачем та є технічним питанням, оскільки лише спеціалістом в даній галузі, шляхом виготовлення експертного дослідження, може бути підтверджена або спростована дана обставина.

Доводи представника відповідача - адвоката Данканича В.В. про те, що позовну заяву подано до суду адвокатом Волошин В.В., яка не є уповноваженою особою на підписання позовної заяви судом до уваги не приймаються, оскільки з цього приводу ухвалою суду від 23.10.2018 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про повернення позовної заяви відмовлено.

З приводу доводів адвоката Данканича В.В. про повторне звернення до суду позивача ОСОБА_1 з аналогічним позовом, суд, беручи до уваги положення статті 257 ЦПК, вважає, що позивач ОСОБА_1 , позов якого ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 12.04.2017 року (цивільна справа №3035854/16-ц) залишено без розгляду, скористався своїм правом звернення до суду повторно.

Таким чином, вирішуючи спір, суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та докази наявні у справі приходить до обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позову адвоката Волошин В.В. в інтересах ОСОБА_1 , оскільки заявлені ними вимоги, за встановлених обставин справи, не можуть бути задоволені.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 10, 12, 13, 18, 76-81, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог Волошин ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та визначення порядку користування квартирою - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий В.Б.Гейруш