Справа № 463/4833/18
Провадження № 2/463/413/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Прошляк В.-А.П.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу зареєстрованого 26 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича, Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №656, а також просить розділити порівну набуту під час шлюбу квартиру №22 у будинку № 96 на вул. Пасічна у м. Львові.

Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя не склалось. Останній рік між сторонами виникали часті конфлікти, вони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Крім цього, за час перебування у шлюбі ними було придбано квартиру. Оскільки між сторонами не досягнуто згоди у розділенні майна, яке є їх спільною сумісною власністю, просить здійснити поділ даної квартири в рівних частках між сторонами.

Ухвалою суду від 31 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву 01 жовтня 2018 року, відповідно до якого, відповідач не погоджується та вважає безпідставними позовні вимоги. Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, вважає, що така заявлена до суду з метою маніпуляційного впливу на неї, а не з метою захисту позивачем своїх прав та інтересів, зазначає, що примирення сторін та збереження шлюбу є можливим.

Щодо позовної вимоги про поділ майна у формі запропонованій стороною позивача не погоджується. Зазначає, що відповідач діючи в інтересах сімї, позичила на купівлю спірної квартири грошові кошти в розмірі 230 000, 00 грн на проведення ремонтних роботі та її облаштування у своєї рідної сестри ОСОБА_5 На даний час сума непогашеного боргу становить 178 000, 00 грн. Вважає, що справедливий розподіл майна, враховуючи обставини справи та інтереси сторін, необхідно провести наступним чином: позивачу залишити однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, а відповідачу чотирьохкімнатну квартира АДРЕСА_2, в якій вона проживатиме разом з двома дітьми.

В підготовчому засіданні 05 листопада 2018 року було прийнято до розгляду подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд розірвати шлюб зареєстрований між сторонами 26 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича, Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №656 та розділити порівну майно, а саме визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_3 право власності на Ѕ ідеальну частку квартири АДРЕСА_3.

Також було подано відповідь на відзив, відповідно до якої позивач заперечує твердження відповідача про те, що нею в інтересах сімї було позичено кошти у ОСОБА_5 в розмірі 230 000, 00 грн. Вказує, що письмової згоди на позичення його дружиною коштів не надавав.

Щодо твердження позивачки про розподіл спільної сумісної власності подружжя - однокімнатної квартири за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 57/1, таке не відповідає дійсності, оскільки вказана квартира не є спільним майном подружжя, а отримана позивачем у власність внаслідок приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності, яке видано згідно з наказом УКВ ДЕП ЛМР від 10.12.2014. Співвласником даної квартири за згодою дружини, є також їх син, ОСОБА_6-М.І. В свою чергу, ОСОБА_3 разом з їх дочкою ОСОБА_3-А.І. і батьками відповідачки є співвласниками квартири за адресою: м. Дргобич, вул. Будівельна, 32/1. Приватизоване майно не входить в склад спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги викладені в заяві про зменшення позовних вимог від 05 листопада 2018 року підтримав. Пояснив, що 26 серпня 2010 року сторони одружились. В березні 2018 р. придбали спірну квартиру на вул. Пасічній, 96/22 у м. Львові. Така фактично була придбана за кошти вказані в договорі купівлі-продажу. Підтвердив, що третину коштів надала мати відповідачки, третину його мати і третину він особисто, оскільки отримував достатні доходи. Вважає, що квартира являється спільною власністю подружжя, а тому просить визнати за ними право власності по Ѕ ідеальній частці кожному. З 2011 р. по 2018 р. його загальний дохід становив приблизно 97 000 доларів, що підтверджується наданими суду документами.

Щодо розлучення пояснив, що на його думку збереження сімї є неможливим, оскільки уже тривалий час між ними тривають постійні сварки та конфлікти. З серпня 2018 р. проживають окремо. А тому враховуючи вище наведене просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник позивача підтримав пояснення позивача, вважає, що спірна квартира підлягає поділу між сторонами в рівних частках, оскільки така придбана під час шлюбу за спільні кошти сторін.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що в частині розірвання шлюбу заперечень не має, вважає що шлюб слід розірвати та примирення не можливе. Позовну вимогу про поділ спірної квартири в рівних частках заперечує, оскільки вважає, що надалі спільно проживати у вказаній квартирі сторонам буде важко через постійні конфлікти. Вважає, що належним поділом майна подружжя було б залишити їй квартиру на вул. Пасічній, а позивачу тоді залишити квартиру на вул. Зеленій у м. Львові, яка перебуває на праві власності позивача та їхнього сина.

В останньому судовому засіданні відповідач у своїх додаткових поясненнях просить відступити від рівності часток майна подружжя та виділити їй 2/3, а позивачу 1/3 частину квартири на вул. Пасічній 96/22 у м. Львові. Мотивує тим, що після розірвання шлюбу спільно з нею проживатимуть різностатеві діти, які потребують кожен окремої кімнати. Також просила взяти до уваги покази свідків про те, що 6 000 доларів США для придбання квартири позичила її сестра, а також 10 000 доларів подарували її батьки. Одночасно підтвердила, що решту коштів надав позивач. Також відповідач наполягає, що фактично купівля квартири відбулась за 32тис. доларів, а не за суму вказану у договорі.

Представник відповідача з врахуванням визнаного сторонами факту проживання дітей з дружиною, просить суд відступити від рівності часток поділу майна подружжя.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встанови наступне.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії І-СГ №148538 шлюб між сторонами зареєстровано 26 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича, Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №656 (а.с.4).

У сторін в період шлюбу народилося двоє дітей: син ОСОБА_6-М.І., ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5), та донька ОСОБА_3-А.І., ІНФОРМАЦІЯ_2, підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.6).

Згідно із ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Згідно із ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, примирення та збереження їх сімї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову та поясненнями сторін даними в судовому засіданні.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку, що на даний час шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання буде суперечити інтересам сторін, а тому такий слід розірвати.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, під час перебування сторін у шлюбі було укладено між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу квартири від 01.03.2018р. (а.с.14), відповідно до якого було придбано у власність квартиру №22 в будинку №96, що знаходиться на вулиці Пасічній у місті Львові.

Право власності на спірну квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку на позивача, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15).

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Даний факт також підтверджено сторонами у судових засіданнях. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Придбавши спірну квартиру під час перебування в шлюбі, позивач та відповідач набули право спільної сумісної власності на спірне майно, відповідно до зазначених положень та право кожної із сторін на рівну частку в майні презюмується.

Згідно вимог ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, оскільки позивачем набуто у власність спірну квартиру під час перебування у шлюбі з відповідачем, таке майно є спільної сумісної власністю подружжя.

Щодо можливості поділу спірної квартири між сторонами, то суд зауважує, що відповідно до статей 69, 70 СК дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Допитані в судових засіданнях свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду показали, що сторони брали спільну участь у придбанні квартири, приблизно в рівних частках. Також з пояснень сторін вбачається, що такі придбали квартиру під час шлюбу та за рахунок коштів наданих кожною із сторін.

З приводу заперечень відповідача, щодо необхідності відступлення від рівності часток при поділі спірної квартири слід зазначити наступне.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Частина 3 ст. 70 СК України передбачає, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Під час судового розгляду, жодних доказів, які б підтверджували наявність обставин передбачених ч. 2 ст. 70 СК України суду не представлено. Навпаки, сторони підтверджували належне виконання позивачем батьківських обовязків та зобовязань, щодо утримання сім`ї.

Також в судовому засіданні сторони повідомили, що на даний момент винесено рішення суду про стягнення аліментів з позивача в користь відповідача на утримання дітей. Однак суду також не представлено вказане рішення суду та документальне підтвердження, щодо розміру визначених аліментів, в звязку з чим суд позбавлений можливості перевірити наявність або відсутність підстав передбачених ч. 3 ст. 70 СК України.

Крім цього у відповідності до закріпленого в ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки відповідач не скористалась передбаченим ст.193 ЦПК України правом на предявлення зустрічного позову, що до поділу спільного майна подружжя, суд керуючись наведеним вище принципом диспозитивності вирішує даний спір лише в частині заявлених позивачем вимог.

Враховуючи наведені правові норми та виходячи з рівності часток майна дружини та чоловіка, з огляду на обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому відповідно до ст.372 ЦК у звязку з поділом квартири між сторонами право спільної сумісної власності припиняється, а за сторонами підлягає визнанню право власності на належну кожному з них ідеальну частку.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-82, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрований26 серпня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №656.

Після розірвання шлюбу відповідачу ОСОБА_3 змінити прізвище на «Болтенко».

Здійснити поділ квартири №22 у будинку №96 на вул. Пасічна у м. Львові, яка належить на праві спільної сумісної власності: ОСОБА_1 та ОСОБА_3, шляхом визначення розміру ідеальних часток співвласників.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири №22 у будинку № 96 на вул. Пасічна у м. Львові.

Визнатиза ОСОБА_3 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири №22 у будинку № 96 на вул. Пасічна у м. Львові.

Дата складання повного рішення суду 22 квітня 2019 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (імя) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, місце проживання: 79017, м. Львів, вул. Зелена, 57/1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1.

Відповідач: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_5, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2.

Суддя Жовнір Г.Б.