ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________________
Справа № 688/2449/17
Провадження № 22-ц/4820/843/19
УХВАЛА

13 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Костенка А.В., Купельського А.В.,

секретаря: Журбіцького В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року (суддя Босюк В.А.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання удаваним договору дарування житлового будинку, визнання укладеним договору довічного утримання, розірвання договору довічного утримання, визнання права власності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання удаваним договору дарування житлового будинку, визнання укладеним договору довічного утримання, розірвання договору довічного утримання, визнання права власності.

Позов мотивований тим, що 16.09.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач зазначав, що відповідач є його сином і між ними існувала домовленість про те, що останній буде його доглядати довічно, а позивач взамін подарує йому вказаний будинок, проте, щоб спростувати процедуру укладення договору довічного утримання, сторони уклали договір дарування.

Посилаючись на те, що він мав намір укласти договір довічного утримання, а тому договір дарування від 16.09.2003 року є удаваним, і відповідач ОСОБА_5 з січня 2017 року не утримує його, не допомагає матеріально, фізично і морально, ОСОБА_4 просив суд визнати удаваним договір дарування житлового будинку від 16.09.2003 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; визнати доведеним факт укладення договору довічного утримання взамін на передання права власності ОСОБА_5 зазначеного будинку; розірвати договір довічного утримання та визнати право власності на оспорюваний будинок за ОСОБА_4

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 15 вересня 2017 року позов задоволено. Визнано удаваним договір дарування житлового будинку АДРЕСА_1 , що укладений 16 вересня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений 16.09.2003 року приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу, зареєстрований у реєстрі за №4032. Визнано укладеним 16 вересня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договір довічного утримання, за яким ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 у власність будинок АДРЕСА_1 взамін на довічне його утримання. Розірвано договір довічного утримання між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що фактично укладений 16 вересня 2003 року. Визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_3 , як особи які не брали участі у справі, однак вважають що суд вирішив питання про їхні права, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що посилання позивача на те, що спірний договір дарування був укладений за тих умов, що ОСОБА_5 буде довічно надавати допомогу та догляд позивачу як інваліду 1 групи, є такими, які не заслуговують на увагу, оскільки договір було укладено 16.09.2003 року, а І група інвалідності позивачу була встановлена лише 12.02.2007 року, тобто через три з половиною роки після укладення договору дарування. Апелянти зазначали, що на час дарування ОСОБА_5 житлового будинку, останній перебував у шлюбі із ОСОБА_1 , під час якого ними було вкладено фінансові ресурси у ремонт цього будинку, внаслідок чого його вартість зросла у кілька разів. Вважають, що суд не встановив всіх осіб, які зареєстровані та проживають у цьому будинку та не залучив їх до участі в справі. Також судом не було залучено орган опіки та піклування, оскільки при винесенні оскаржуваного рішення було позбавлено житла малолітнього ОСОБА_3 ..

Справа переглядається апеляційним судом неодноразово.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 задоволено, а рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 ..

Постановою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року скасовано постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 28 березня 2018 року та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судове засідання апелянти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки. Надійшла заява про відкладення розгляду справи, однак докази щодо поважності причини неявки в судове засідання не надано, у зв`язку з чим суд вважає неповажною причину неявки в судове засідання.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.09.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування житлового будинку

Відповідно до умов даного договору позивач подарував, а відповідач прийняв в дар житловий будинок жилою площею 58,4 кв.м з відповідними господарськими спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_4 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу 12.09.2003 року по реєстру №3979, зареєстрованого в Шепетівському БТІ в реєстровій книзі №5 за №1171, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно - 2017185З.

Обґрунтовуючи позов ОСОБА_4 посилався на те, що він мав намір укласти з відповідачем договір на довічне утримання взамін на передачу права власності на будинок, тобто договір дарування від 16 вересня 2003 року є удаваним, так як приховує за собою договір довічного утримання. Враховуючи, що відповідач з січня 2017 року не виконує договір довічного утримання, вважав, що він підлягає розірванню з визнанням за ним права власності на спірний будинок.

Відповідач визнав позов та підтвердив, що перед укладанням договору дарування сторони домовилися, що він доглядатиме батька, інваліда 1 групи довічно, а взамін останній подарував йому вищевказаний будинок.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 08.06.2015 року, апелянти разом з їх неповнолітніми дітьми вселені до спірного житлового будинку. Цим же рішенням встановлено, що 06.03.2003 року було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , який розірвано рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 02.02.2015 року.

Як передбачено п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року N 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Статтею 17 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене рішення може призвести до виникнення несприятливих для них правових наслідків. Зазначені особи можуть подати касаційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їх права, свободи або про їх обов`язки, тобто безпосередньо встановлено, змінено або припинено обов`язки цих осіб.

Звертаючись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , вказували, що вони проживають та зареєстровані у спірному будинку, а тому рішенням суду першої інстанції порушуються їх права, оскільки вони мають право користуватися цим будинком.

Із матеріалів справи вбачається, що будь-які договірні відносини між ОСОБА_4 та апелянтами відсутні.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , не є сторонами договору дарування, який є предметом даного спору.

Будь-яких вимог немайнового або майнового характеру до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позивач не пред`являв, а наявність у апелянтів лише права користування спірним будинком, чим обґрунтовують підстави апеляційної скарги, не є наслідком визнання за ними права власності на спірний об`єкт нерухомості.

Таким чином, оскільки при ухваленні рішення суд не вирішував питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 , останні не відносяться до осіб, які мають право оскаржити в апеляційному порядку це рішення, отже, апеляційне провадження за їх апеляційною скаргою слід закрити.

Керуючись ст.ст. 352, 362, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка дії в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 вересня 2017 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання удаваним договору дарування житлового будинку, визнання укладеним договору довічного утримання, розірвання договору довічного утримання, визнання права власності.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Посне судове рішення складено 20 травня 2019 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.М. Костенко

А.В. Купельський