№ 207/922/19
№ 2/207/922/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2019 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Тюлюнової В.Г.,

при секретарі Куцевол .,

за участі: позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката Чубенка Л.І.,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам»янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності. -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому зазначає, що у неї були батьки, мати - ОСОБА_5 та батько - ОСОБА_6, вони разом мешкали у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1. Домоволодіння належало батькам на праві приватної власності. В подальшому батьки розірвали шлюб та поділили домоволодіння за кожним по Ѕ частині. Домоволодіння було належним чином зареєстроване в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації відповідно до законодавства України, яке діяло на той час.

Домоволодіння АДРЕСА_1 складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б-1, В-1 сарай, Е-1 вбиральні, № 4,5 водопроводи,№ 3, 6-10 паркани, І - тротуар.

Після розірвання шлюбу з її батьком мати зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та прийняла його прізвище - «ОСОБА_8».

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Ще за життя мати склала на неї заповіт, яким заповіла їй все належне майно. Її батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2. За життя він склав заповіт, яким все належне йому майно заповів її сестрі ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті її сестри ОСОБА_9 спадщину прийняли відповідачі за даним позовом ОСОБА_3, її донька та ОСОБА_10, який є зареєстрованим у будинку.

Після смерті своєї матері ОСОБА_8 спадщину прийняла позивач як спадкоємець за заповітом та її чоловік ОСОБА_7 як спадкоємець за законом як непрацездатна особа. Нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину, позивачці відповідно на 7/18 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а її відчиму ОСОБА_7 на 1/9 частину домоволодіння.

Після смерті її матері ОСОБА_8 відчим ОСОБА_7 залишив їй та її чоловіку доручення на право продажу належної йому частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, взамін він отримав все нажите їм з матір'ю майно та переїхав мешкати до іншої жінки до АДРЕСА_2.

Однак, позивачка зі своїм чоловіком не скористалися дорученням та не здійснили відчуження частки, яка належала її відчиму ОСОБА_7, дія доручення скінчилася 24 березня 2001 року.

Відчим позивачки помер у ІНФОРМАЦІЯ_4 у АДРЕСА_2, після його смерті ніхто на його частку в спільному домоволодінні не претендував та заяв про прийняття спадщини не подавалося. Фактично після його смерті вони продовжували з сином опікуватися про всю Ѕ частку домоволодіння, яка належала їм з відчимом, дбали та підтримували належний та придатний до проживання стан домоволодіння. Позивачка, відкрито користувався як своєю так і належною 1/9 частиною домоволодіння покійного відчима з 2000 року по теперішній час, тому вважає, що набула на неї право власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України та просила суд визнати за нею право власності на 1/9 частку домоволодіння та в сукупності виходячи з її частки на Ѕ частку домоволодіння.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 визнали в повному обсязі, кожен з них підтвердив обставини, зазначені позивачкою в позовній заяві.

Суд, вислухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, щоу позивача за даним позовом ОСОБА_1 були батьки - мати ОСОБА_5 та батько ОСОБА_6, вони разом мешкали в домоволодінні за адресою АДРЕСА_1. Домоволодіння належало їм на праві приватної власності. В подальшому батьки розірвали шлюб та поділили домоволодіння за кожним по Ѕ його частині (копія технічного паспорту станом на 1998 рік додається). Домоволодіння було належним чином зареєстроване в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації відповідно до законодавства України, яке діяло на той час.

Домоволодіння АДРЕСА_1 складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б-1, В-1 сарай, Г-1 сарай, Е-1 вбиральні, Ж-1 гараж, З-1 душ, И-1 стіни гаражу, № 4,5 водопроводи,№ 3, 6-10 паркани, І - тротуар.

Після розірвання шлюбу з батьком, мати зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та прийняла його прізвище - ОСОБА_8.

Мати ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Ще за життя мати склала заповіт, яким заповіла позивачу ОСОБА_1 все належне їй на день смерті майно.

Батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. За життя він склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів її сестрі ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Після смерті сестри позивачки ОСОБА_9 спадщину прийняли відповідачі за даним позовом ОСОБА_3, її донька та ОСОБА_10, який є зареєстрованим у будинку й на теперішній час, що підтверджується копією свідоцтва про спадщину.

Після смерті матері позивачки ОСОБА_8 спадщину прийняла вона як спадкоємець за заповітом та її чоловік ОСОБА_7 спадкоємець за законом як непрацездатна особа. Нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину, позивачці відповідно на 7/18 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, а її відчиму ОСОБА_7 на 1/9 частину домоволодіння.

Після смерті матері ОСОБА_8, відчим ОСОБА_7 залишив їй та її чоловіку доручення на право продажу належної йому частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, та переїхав мешкати до іншої жінки до АДРЕСА_2.

Однак, позивач зі своїм чоловіком не скористалися даним дорученням не здійснили відчуження частки, яка належала відчиму ОСОБА_7 Дія доручення скінчилася в зв'язку зі смертю відчима позивачки, який помер в ІНФОРМАЦІЯ_4 в АДРЕСА_2.

Як вбачається з відповіді Першої Кам»янської державної нотаріальної контори, після його смерті ніхто на його частку в спільному домоволодінні не претендував та заяв про прийняття спадщини теж не подавалося.

Фактично після смерті ОСОБА_7 продовжували опікуватися про всю Ѕ частку домоволодіння, яка належала позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_7, позивачка та її син, проти чого не заперечували відповідачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та підтвердили це в судовому засіданні, дбали та підтримували належний та придатний до проживання стан домоволодіння. Позивач безперервно, відкрито користується як своєю так і належною 1/9 частиною домоволодіння її покійного відчима з 2000 року по цей час, тому суд вважає, що позивач набула на неї право власності за набувальною давністю, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно до п. 3 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ухвалюючи рішення, суд згідно з частиною першою статті 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому, суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. У зв'язку із цим посилання позивача у позовній заяві на норми права, які не підлягають застосуванню у даній справі, не є підставою для відмови в задоволенні пред'явленого позову, оскільки при вирішенні справи суд враховує підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК).

Пунктом 11 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Згідно до п. 13 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», встановлено можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Суд, враховуючи викладене, приходить до висновку про доведеність позовних вимог позивачки ОСОБА_1, що підтверджено наданими нею доказами, тому вважає що її позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У зв'язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1447,50 грн. покласти на неї, оскільки остання не заперечує проти цього.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 19, 141, 175, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 344 ЦК України, Постановою № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/9 частину домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 115.8 кв.м., житловою площею 78.3 кв.м., яке складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б-1, В-1 сарай, Г-1 сарай, Е-1 вбиральні, Ж-1 гараж, З-1 душ, И-1 стіни гаражу, № 4,5 водопроводи,№ 3, 6-10 паркани, І - тротуар, в порядку набувальної давності.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, загальною площею 115.8 кв.м., житловою площею 78.3 кв.м., яке складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б-1, В-1 сарай, Г-1 сарай, Е-1 вбиральні, Ж-1 гараж, З-1 душ, И-1 стіни гаражу, № 4,5 водопроводи,№ 3, 6-10 паркани, І - тротуар.

Витрати, пов'язані з розглядом справи у вигляді судового збору у розмірі 1447,50 грн., покласти на позивачку за її згодою.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто Дніпровського Апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу ХНІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області..

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Тюлюнова В.Г.