ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5246/19 Справа № 182/7222/18 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/7222/18

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , Нікопольський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2019 року, яке постановлено суддею Рибаковою В.В. о 13 годині 59 хвилині у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 лютого 2019 року, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визначення розміру заборгованості по сплаті аліментів.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2012 року з неї стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на його утримання в розмірі 1/8 частини з усіх видів її заробітку кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму, який встановлено для особи, що втратила працездатність. Згідно довідки державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 11.02.2014 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 за період з 07.02.2011 року по 07.02.2014 року складає 13510,05 грн.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2018 року по справі №182/3820/16-ц, визначено заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_2 за виконавчим листом №2-6032/11, виданим 21.09.2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, яка становить 5180,49 грн. за період з 07.02.2011 року по 07.02.2014 року.

Вважає, що державним виконавцем було протиправно проведено розрахунок заборгованості по аліментам по виконавчому листу №2-6032, станом на 31.08.2018 року, за період з лютого 2014 року по 31.08.2018 року на суму 35930,23 грн., в зв`язку з тим, що розрахунок проведено не з загальної суми доходу боржника, а з середньомісячної заробітної плати по регіону.

Оскільки, вона за спірний період отримувала лише аліменти на утримання дитини, які можна вважати її доходом та саме з суми яких державному виконавцю необхідно було визначити розмір заборгованості. За період з лютого 2014 року по січень 2019 року нею було отримано доходи на загальну суму 37200,00 грн., 1/8 частина з якої складає 4650,00 грн.

Просила суд визначити їй розмір заборгованості по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_2 за виконавчим листом №2-6032/11, виданим 21.09.2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області в розмірі 4650 грн. 00 коп. за період з лютого 2014 року по січень 2019 року та зобов`язати державного виконавця зробити відповідний перерахунок суми заборгованості ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по сплаті аліментів за вказаний період та надати боржнику відповідну довідку.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2019 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким визначити розмір заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2-6032/11, виданим 21 вересня 2012 року по січень 2019 року, в розмірі 18 581,83 грн.

На думку позивача, судом першої інстанції невірно оцінені обставини справи. Вважає, що суд першої інстанції помилково посилався на те, що начебто отримані нею аліменти на дитину не входять до переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів та є власністю дитини, а тому не можуть бути доходом матері. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно зазначає, що аліменти це власність дитини, адже норма закону почала містити зазначене правило лише з 08 липня 2017 року. Зазначає, що за період з лютого 2014 року по січень 2019 року вона отримала дохід на загальну суму 148 654,60 грн., отже 1/8 частина з якої складає 18 581,83 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.09.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.04.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відмову в стягненні аліментів на утримання батька скасовано. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Нікополя Дніпропетровської області аліменти на утримання батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частини з усіх видів її заробітку кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму, який встановлено для особи, що втратила працездатність, з 07.02.2011 року. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в розмірі 50,64 грн. (а.с. 7-8).

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визначення розміру заборгованості по аліментам задоволено. Визначено, що заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_2 за виконавчим листом №2-6032/11, виданим 21.09.2012 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, становить 5180,49 грн. за період з 07.02.2011 року по 07.02.2014 року. Зобов`язано державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сінченко Олега Валерійовича здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_2 , за виконавчим листом №2-6032/11 за період з 07.02.2011 року по 07.02.2014 року (а.с. 9-11).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу №2-6032/11, складеному державним виконавцем Сінченко О.В., загальна заборгованість, станом на 31.08.2018 року, становить 35930,23 грн. Сума заборгованості станом на 07.02.2014 року (згідно рішення суду) - 5180,49 грн. Розрахунок заборгованості проведено за період з 08.02.2014 року по серпень 2018 року включно. (а.с.12,12-на звороті).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 31.08.2018 року, інформації щодо ОСОБА_1 не знайдено (а.с.14).

Згідно довідки №1836/2 від 31.08.2018 року Управління соціальної політики Нікопольської міської ради ОСОБА_1 , станом на 31.08.2018 року, не перебуває на обліку в управлінні соціальної політики, ніяких видів державної соціальної допомоги не отримує (а.с.15).

Відповідно довідки № 2691 від 31.08.2018 року Нікопольського міськрайонного центру зайнятості ОСОБА_1 в Нікопольському міськрайонному центрі зайнятості на обліку не перебуває та допомогу по безробіттю не отримує (а.с.16).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу Пенсійного Фонду України відносно ОСОБА_1 , номер облікової картки - НОМЕР_1 нараховано за звітний 2014 рік усього за рік для пенсії: 14616,00 грн., за звітний 2015 рік усього за рік для пенсії: 15256,00 грн., за звітний 2016 рік усього за рік для пенсії: 1200,19 грн.; код страхувальника 26136955 (а.с.17-18,19).

21.09.2012 року видано виконавчий лист №2-6032/11 про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на утримання батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частини з усіх видів її заробітку кожного місяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму, який встановлено для особи, що втратила працездатність, з 07.02.2011 року (а.с.46).

24.09.2012 року державним виконавцем державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № ВП 34517006 з виконання виконавчого листа №2-6032/11, виданого 21.09.2012 року Апеляційним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів у розмірі 1/8 частини з усіх видів її заробітку на користь ОСОБА_2 , яка направлена сторонам виконавчого провадження (а.с.47).

Відповідно розрахунку заборгованості по аліментам по виконавчому листу №2-6032/11, складеного державним виконавцем Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сінченко О.В., загальна заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , станом на 30.11.2018 року становить 39317,60 грн., згідно якого сума заборгованості станом на 07.02.2014 року (згідно рішення суду) - 5180,49 грн., розрахунок заборгованості проведено за період з 08.02.2014 року по листопад 2018 року включно (а.с.79,79-на звороті,85).

Згідно копій розписок, вбачається, що ОСОБА_1 отримувала від ОСОБА_4 аліменти на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з лютого 2014 року по січень 2019 року, всього на загальну суму 37200,00 грн. (а.с.20-29).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з безпідставності заявлених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Так, згідно ч.3 ст. 71 закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем в порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема, за заявою сторін виконавчого провадження.

Згідно ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно із п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (зі змінами) сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 195, 196 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Якщо боржник у цей період та на час визначення заборгованості не працював, така заборгованість визначається виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості.

Відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» і змісту п. 13 Постанови Кабінету міністрів України від 26.02.1993 № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У відповідності до положень підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Згідно з статтею 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

У частині першій статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною-інвалідом, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановив суд першої інстанції, позивач ОСОБА_1 з лютого 2014 року по січень 2019 року не працювала, отримувала аліменти на дитину, обчислення заборгованості було здійснено державним виконавцем виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, що відповідає положенням ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" та ч.2 ст.195 СК України.

В зв`язку з вищевикладеними колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що отримані нею аліменти на утримання дитини, можна вважати її доходом та саме з суми яких державному виконавцю необхідно було визначити розмір заборгованості по сплаті аліментів.

Крім того, посилання позивача в апеляційній скарзі на редакцію положень ст. 179 СК України, що діяла до 08 липня 2017 року, відповідно до якої аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, колегія суддів вважає, такими, що не мають правового значення.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі позивача, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді