ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року

м.Суми

Справа №592/3125/19

Номер провадження 22-ц/816/3008/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостик С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенко В. І. , Собини О. І.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у сJправі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2019 року в складі судді Алфьорова А.М., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 13 березня 2019 року,

в с т а н о в и в:

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 , яки діє через представника адвоката Супруна Дмитра Володимировича, звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» (далі - ПАТ «Сумське НВО») про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в розмірі 43 821,64 грн.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 січня 2019 року по 13 березня 2019 року включно в розмірі 4 036,56 грн з послідуючим утриманням податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Сумське НВО» в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Вказане рішення суду відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське НВО», посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити в частині стягнення з Товариства на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати, зменшивши суму стягнення з 43 821,64 грн. до 43 326,64 грн. та в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши суму стягнення у цій частині з 4 036,56 грн. до 3 868,37 грн. (з послідуючим утриманням податку з доходів фізичних осіб та військового збору).

Відповідач зауважив, що позивач до основної суми заборгованості із заробітної плати додав і лікарняні, що сплачуються за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - ФСС ТВП), посилаючись на Список робітників ПАТ «Сумське НВО», яким проведений перерахунок лікарняних за рахунок ФСС ТВП (а.с. 22).

При цьому, відповідач вказує на ту обставину, що у період з 21 січня 2019 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 12 березня 2019 року (останній робочий день, що передує розгляду справи) кількість робочих днів має становити 23. Отже, товариство зазначає, що кількість робочих днів при обчисленні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повинна обраховуватись до останнього робочого дня, що передує дню розгляду справи, а не по день постановлення рішення включно, як помилково вважав суд першої інстанції. Ураховуючи викладене, «Сумське НВО» звертає увагу на ту обставину, що з товариства була стягнута сума середнього заробітку у більшому розмірі, внаслідок чого були порушені його майнові права. У той же час, відповідач погоджується з розміром середньоденного заробітку позивача в сумі 168,19 грн. А також відповідач зазначив, що із суми середнього заробітку, яка складає 3 868,37 року, підлягають утриманню податок з доходів фізичних осіб та військовий збір.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на день звільнення позивача з роботи 18 січня 2019 року заробітна плата у розмірі 43 821,64 грн., у тому числі сума нарахованої вихідної допомоги в розмірі 10 596,15 грн., йому не була виплачена, тому вважав, що вказана сума заборгованості та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 січня 2019 року по 13 березня 2019 року, тобто, за 24 робочих днів в розмірі 4 036,56 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати в сумі 168,19 грн.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Сумське НВО», а 18 січня 2019 року позивача було звільнено за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 8-9).

Як вбачається з наданого позивачем розрахункового листа, станом на 01 січня 2019 року відповідач нарахував йому заборгованість по заробітній платі у сумі 43 821,64 грн., у тому числі за рахунок підприємства - 43 326,00 грн. та за рахунок ФСС ТВП - 495 грн. Сума вихідної допомоги становить 10 596,15 грн. (а.с. 10).

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня прийняття рішення судом.

Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно вимог ст.ст. 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.

Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

У ст. 44 КЗпП України йдеться про те, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п.п. 1, 2 і 6 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (п. 3 ст. 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (ст.ст. 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у п. 5 ч. 1 ст. 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що право позивача на своєчасне отримання заробітної плати за виконану ним роботу порушено з боку відповідача, оскільки останній на день його звільнення з роботи не виплатив йому у повному обсязі заробітну плату, у тому числі суму вихідної допомоги.

Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості по заробітній платі у сумі 43 821,64 грн., суд першої інстанції не врахував обставин того, що за рахунок підприємства позивачу до сплати визначено суму 43 326,00 грн., а за рахунок ФСС ТВП - 495 грн.

Таким чином, визначений позивачем розмір заборгованості по заробітній платі у сумі 43 821,64 грн. не може бути стягнутий у повному обсязі з відповідача на його користь, оскільки із вказаної суми необхідно відрахувати належні йому до сплати кошти у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності, які підлягають виплаті позивачу за рахунок ФСС ТВП.

За таких обставин, коли суд першої інстанції вірно визначився з характером спірних правовідносин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у відповідача заборгованості по заробітній платі перед позивачем, але неправильно визначив розмір цієї заборгованості, помилково стягнувши з відповідача на його користь кошти у зв`язку із тимчасовою втратою працездатності у сумі 495 грн., які підлягають виплаті позивачу за рахунок ФСС ТВП, тому рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості по заробітній платі необхідно змінити, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати в сумі 43 326,00 грн., а не 43 821,64 грн., як помилково вказав суд першої інстанції.

Отже, апеляційна скарга в частині виплати заборгованості із заробітної плати підлягає задоволенню.

В той же час, задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України, виходив з того, що середньоденна заробітна плата позивача становила 168,19 грн., тому розмір його середнього заробітку за період з 21 січня 2019 року по 13 березня 2019 року, виходячи із трьохденного робочого тижня, становить 4 036,56 грн. (168,19 грн * 24 дні). З таким розрахунком і сумою стягнення колегія суддів погоджується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача 4 036,56 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що період розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 23 робочих дня, а не 24, як помилково вказав суд першої інстанції, не заслуговує на увагу колегії суддів, з огляду на наступне.

За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в ст. 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Як було встановлено судом першої інстанції, у ПАТ «Сумське НВО» діє неповний трьохденний робочий тиждень, установлений наказом від 21 березня 2014 року № 75.

Враховуючи вищевикладене, кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні, на думку колегії суддів, обраховується по день постановлення рішення включно, тобто до 13 березня 2019 року, а не до 12 березня 2019 року, як вважає відповідач.

Отже, доводи апеляційної скарги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розмір судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, за які позивач був звільнений від сплати судового збору при подачі позову, підлягають частковому задоволенню, а саме: на 99,01 % ((43 326,00 * 100%) : 43 821,64), тому з відповідача ПАТ «Сумське НВО» на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 760,79 грн. (99,01 % від 768, 40 грн).

Крім того, керуючись ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог позовної заяви, тому відповідачу підлягає компенсація понесених ним судових витрат по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 11,41 грн. (0,99% від 1152,60 грн.)

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п. 2; 375; 376 ч. 1 п. 3, 4; 381; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2019 року у даній справі в частині щодо вирішених позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі та стягнення судового збору змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у сумі 43 326,00 грн., а не 43 821,64 грн., як вказав суд першої інстанції.

У решті рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 13 березня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 760,79 грн.

Компенсувати Публічному акціонерному товариству «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» за рахунок держави 11,41 грн. судового збору у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 травня 2019 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

В.І. Криворотенко