Справа № 161/6973/19
Провадження № 6/161/252/19
У Х В А Л А

25 квітня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку подання приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

Приватний виконавець виконавчого округу Волинської області ОСОБА_2 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3

Подання мотивує тим, що у нього на виконанні перебуває наказ №903/589/18-1 виданий 07.12.2018 Господарським судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_4 Ігорівни на користь ПАТ «Костопільський завод скловиробів» 57940,30 грн. заборгованості за непоставлений товар та 1762 грн. судового збору. За вказаним виконавчим документом відкрите виконавче провадження №58000809.

В добровільному порядку ФОП ОСОБА_3 рішення суду не виконує, ухиляється від виконання покладених на неї зобовязань.

Приватним виконавцем вжито заходів щодо виявлення майна та коштів боржника на які можна було б звернути стягнення. Однак, останнього виявлено не було.

Дані обставини можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

А тому, просить суд, з метою забезпечення виконання рішення суду тимчасово обмежити право виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, до виконання зобовязань за виконавчим документом.

Приватний виконавець ОСОБА_2 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у останній подане ним подання підтримав.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали подання та матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що подання до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Як вбачається з матеріалів подання, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_2 знаходиться виконавче провадження №58000809 щодо стягнення з ОСОБА_4 Ігорівни на користь ПАТ «Костопільський завод скловиробів» 57940,30 грн. заборгованості за непоставлений товар та 1762 грн. судового збору (а.с. 5).

Боржника зобовязано виконати рішення суду в добровільному порядку. Однак, така вимога залишена ОСОБА_3 поза увагою.

Згідно з п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника -- фізичної особи або керівника боржника -- юридичної особи за межі України -- до виконання зобовязань за рішенням.

Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З матеріалів подання вбачається, що приватним виконавцем проводилися дії щодо виявлення коштів та майна боржника, на які можна звернути стягнення, однак такі виявлені не були.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 441 ЦПК України питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Зазначене право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, передбачено п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження».

Зі змісту вимог ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, п.19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України, і вїзду в Україну громадян України», в їх системному звязку, вбачається, що право особи на свободу пересування може бути обмежено лише у виключних випадках у звязку з навмисними діями останнього, що спрямовані на ухилення від виконання обовязків по виконанню рішення суду.

Особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязання».

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Ухилення боржника від виконання своїх зобовязань є оціночним поняттям.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ч. 6 ст. 12 Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Ухилення від виконання юридичного обовязку завжди є актом свідомої поведінки, коли особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні.

При зверненні з поданням до суду приватним виконавцем не надано доказів, які свідчать, що ОСОБА_3 свідомо ухиляється від виконання наказу суду.

Так, матеріали подання не містять належних та допустимих доказів належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження, підтвердження фактів ухилення ОСОБА_3 від явки до приватного виконавця на його виклики буди належним чином повідомленою.

В свою чергу, відсутні будь-які документи, які б свідчили про обізнаність ОСОБА_3із фактом звернення приватного виконавця в суд із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду його за межі України, як це вимагає ч.1 ст.28 Закону України Про виконавче провадження.

Сама наявність у боржника невиконаних зобовязань, про що вказує приватний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього судовим рішенням обовязків.

Суд вважає, що в даному випадку приватним виконавцем у поданні не доведено факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобовязань.

Окрім того, суд звертає увагу, що періодичні тимчасові виїзди боржника за межі України не можуть свідчити про ухилення його від виконання рішення суду, а можуть вчинятися боржником з метою отримання доходів для спрямування їх на погашення боргу, у випадку здійснення належного контролю за отриманням таких доходів.

З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.260, 441 ЦПК України, на підставі ст.ст. 18, 39 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Волинської області ОСОБА_2 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її вручення.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій