Справа № 464/3096/18
пр.№ 2/464/363/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2019 року м. Львів

Сихівський районний суд м.Львова

в складі головуючого судді Рудакова І.П.,

за участю секретаря судового засідання Захарчук О. Ю.,

справа № 464/3096/18,

позивач ОСОБА_1 не з`явилась,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи»,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди,

за участю представників учасників справи: представник відповідача не з`явився,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього за період з травня 2013 року по червень 2014 року 40848,89 грн компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та моральну шкоду у сумі 10000,00 грн; здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову покликається на те, що з відповідачем перебував у трудових відносинах, однак звільненні не було проведено усіх необхідних розрахунків у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку із чим було ухвалено рішення суду про стягнення заборгованості по основній частині заробітної плати, проте виплати не проведено. Разом із тим, компенсація втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків виплати заробітної плати на час виплати основної частини заробітної плати не була виплачена, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, враховуючи наведене та у відповідності до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», просить позов задовольнити повністю. У зв`язку із наведеними обставинами позивач понесла моральні страждання, а тому у відповідності до ст. 237-1 КЗпП України просить стягнути моральну шкоду. Разом із тим просить вирішити питання судових витрат.

13 липня 2018 року до суду подано відзив, який містить заперечення на позов.

Покликається на те, що факт трудових відносин між сторонами належним чином не підтверджено позивачем. У матеріалах справи міститься рішення суду про стягнення невиплаченої заробітної плати, а тому провадження у справі необхідно закрити. Попри те, пропущено тримісячний строк звернення до суду із вказаним позовом. Просить у позові відмовити.

01 жовтня 2018 року позивач на адресу суду подав відповідь на відзив у якій зазначено посилання, що заявлені позовні вимоги ґрунтується на вимогам Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати», КЗпП України, а тому підставні та обґрунтована.

08 лютого 2019 року позивачем подано заяву до суду про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Просить такі задовольнити.

У судове засідання учасники справи не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про місце, дату та час цього засідання, від відповідача не надійшло будь-якого клопотання про відкладення розгляду справи, а тому з урахування заяви позивача, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності осіб, що не з`явились.

Згідно з ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного.

Суд установив, позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із відповідачем та 03 червня 2014 року звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. З відповідача на користь позивача за період з травня 2013 року по червень 2014 року стягнуто заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 27907,20 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку з 04.06.2014 по 10.08.2017 у сумі 82274,56 грн. Дані обставини підтверджено рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2017 року у справі № 464/5387/17, а відтак встановлені обставини не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Рішення суду набрало законної сили, однак не виконано відповідачем.

Таким чином, аргументи відповідача щодо відсутності доказів перебування сторін у трудових відносинах спростовано, а відтак не приймаються судом до уваги.

Між сторонами виникли спірні правовідносини з питання виплати компенсації за порушення строків виплати заробітної плати, що регулюється Законом України «Про оплату праці» та Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати».

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати (грошового забезпечення тощо).

Таким чином, основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів.

Повертаючись до матеріалів справи, суд відмічає, що під час роботи у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість із виплати заробітної плати, яка на момент звільнення ОСОБА_1 не була виплачена та стягнута у подальшому у судовому порядку, відповідно до рішення суду від 11.10.2017 та не виплачена на момент ухвалення цього рішення, адже доказів на спростування цього відповідачем не подано.

Отже, в даному випадку позивач має право на отримання від відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з травня 2013 року по червень 2014 року, адже власником було порушено законодавчо встановлені строки виплати заробітної плати незалежно від того, що така виплата ще не здійснена на виконання судового рішення.

Таким чином, суд приймає аргументи позивача з цього питання, адже такі обґрунтовано нормами права та доказами, що містяться у матеріалах справи та з тих же підстав відхиляє аргументи відповідача.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінет Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Відтак, суд повертається до встановленого факту, що виплата заборгованості по заробітній платі не здійснена.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку суми компенсації втрати частини основної заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з травня 2013 року по червень 2014 року становить 40848,89 грн.

Такий розрахунок проведено з дотриманням законодавчо встановлених вимог, тобто проведений правильно, перевірений судом, будь-яких заперечень із сторони відповідача щодо неправильності його здійснення не було, а відтак приймається судом до уваги.

Отже, враховуючи наведене вище, суд прийшов висновку, що оскільки відповідачем не було вжито жодних заходів щодо усунення порушень вимог чинного законодавства, тому позовна вимога позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати знайшла своє підтвердження, а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати за період з травня 2013 року по червень 2014 року становить 40848,89 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд прийшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи характер і обсяг страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок її звільнення з роботи, характер та тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих відносинах, зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, а тому суд прийшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Посилання відповідача на застосування тримісячного строку звернення до суду із позовної вимогою про стягнення моральної шкоди, адже перебіг розпочинається з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталась затримка виплати всіх належних при звільнення сум, обраховується з проведення фактичних розрахунків між сторонами.

Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012.

Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається, суд відмічає встановлену обставину невиплати позивачку заробітної плати відповідно до рішення суду від 11 жовтня 2017 року. Будь-яких інших доказів на спростування даного факту із сторони відповідача не подано.

Таким чином, суд прийшов переконання що відповідач фактично не розрахувався із позивачем, а тому відсутні підстави для застосування тримісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України.

Суд приймає аргументи позивача, адже такі підтверджені доказами та з тих же підстав відкидає аргументи відповідача.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання що позов підлягає замовленню повністю.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу суд прийшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду із позовом звільнений від сплати судового збору у даній категорії справ. Таким чином, з відповідача в доход держави необхідно стягнути судовий збір у сумі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 13, 76-81, 259, 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати та моральної шкоди - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини основної заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 40848 /сорок тисяч вісімсот сорок вісім тисяч/ гривень 89 копійок.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 1000 /одна тисяча/ гривень.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» судовий збір у сумі 704,80 грн в доход держави.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКППФО НОМЕР_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи», місцезнаходження - Дніпропетровська область, місто Дніпропетровськ, вулиця Стасова, будинок № 79.

Повне судове рішення складено 16 травня 2019 року.

Суддя І. П. Рудаков