Номер провадження: 22-ц/813/280/19
Номер справи місцевого суду: 521/1820/15-ц
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н.В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря - Чепрас А.І.

з участю: представника ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2016 року тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (одноособово судді Мирончук Н.В.) у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення 38 493,49 гривень,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

25.01.2016 року державний виконавець Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Татару Д.Д. (далі-держвиконавець ВДВС) звернувся із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_1 .

Подання обґрунтовано наступним.

10.10.2015 року держвиконавцем ВДВС відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 521/820/15-ц, виданим 07.08.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі-Банк) заборгованостіу розмірі 38 878,53 гривень.

Посилаючись на те, що боржник рішення суду у добровільному порядку не виконує, держвиконавець ВДВС просив задовольнити подання.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2016 року подання держвиконавця ВДВС задоволено, суд: тимчасово обмежив у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов`язань за виконавчим листом № 521/1820/15-ц, виданого 07.08.2015 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Банка у розмірі 38 878,53 гривень.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 27.01.2016 року, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволення подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України, посилаючись на незаконність ухвали.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає: задовольняючи подання держвиконавця ВДВС про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України суд виходив лише з того, що на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення боргу з нього на користь Банка заборгованості у розмірі 38 878,53 грн.; суд зазначив, що 19.10.2015 року постановою держвиконавця ВДВС відкрито виконавче провадження, і, враховуючи значний термін невиконання боржником зобов`язань за рішенням суду та законних вимог державного виконавця, є достатні підстави вважати, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, крім того, відповідно до акту держвиконавця від 19.11.2015 року, держвиконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , і двері зазначеної квартири ніхто не відчинив, залишено виклик до ВДВС, а тому, на думку суду, є підстави для задоволення подання; висновки суду не відповідають вимогам ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну»; подання держвиконавця належним чином не обґрунтоване і не містить обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України; матеріали справи не містять доказів умислу на ухилення від виконання рішення, суд обмежився лише подання держвиконавця; вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням держвиконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні, а по даній справі сторони не були присутні у суді; сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, оскільки доведенню підлягає факт ухилення боржника від виконання судового рішення; у розумінні ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну і такі права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами; на ці обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України»; ухвала суду не зазначає у чому саме полягає ухилення боржника від виконання рішення суду.

Представник Банка у відзиві на апеляційну скаргу просить скаргу залишити без задоволення, зазначаючи: твердження про необґрунтованість рішення суду від 14.05.2015 року безпідставні, оскільки рішення суду було заочним; 19.10.2015 року відкрито виконавче провадження і боржнику надавався строк для добровільного виконання рішення суду; в ході проведення виконавчих дій, майна, на яке можна було б звернути стягнення, не виявлено; держвиконавець не виявив боржника за місцем реєстрації, боржник проігнорував повідомлення держвиконавця; боржник останнє погашення боргу у розмірі 48 грн. здійснив 01.10.2014 року і з цього часу погашення не проводив; боржник на жодній стадії судового розгляду чи виконавчого провадження не з`являвся, на перемовини з Банком з приводу реструктуризації, прощення боргу не йшов; боржника цікавить лише заборона виїзду, а тому обрана держвиконавцем міра впливу у вигляді заборони на виїзд є дієва та адекватна та є прямим доказом ухилення боржника.

Держвиконавець ВДВС не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, задовольняючи подання держвиконавця ВДВС і тимчасово обмежуючи боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України виходив з того, що є докази того, що боржник ухилявся від виконання грошового зобов`язання перед Банком (а.с.72).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання без виклику чи повідомлення сторін та заінтересованих осіб з участю державного виконавця (ст. 377-1 ЦПК України, у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваної ухвали суду).

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (ст. 441 ч.ч.1-4 ЦПК України).

Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу посадової особи) до виконання зобов`язань (ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну»).

Зважаючи на викладене, застосування тимчасового обмеження права особи на виїзд за межі країни можливе у випадку, коли особа ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на таку особу рішенням суду.

Необхідність застосування тимчасового обмеження у праві виїзду повинна бути обґрунтованою, тобто подання держвиконавця має містити обставини та докази ухилення від виконання судового рішення, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

З матеріалів справи вбачається наступне.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14.05.2015 року з ОСОБА_1 на користь Банка стягнуто заборгованість за кредитним договором і судові витрати (а.с.60,61).

25.01.2016 року держвиконавець ВДВС звернувся із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України боржника ОСОБА_1 (а.с.66).

На підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язання, до подання додані: копія виконавчого листа від 07.08.2015 року, акт державного виконавця від 19.11.2015 року про вихід за місцем реєстрації боржника і копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2018 року (а.с.67,58,68 зворот).

Держвиконавець ВДВС не приймав участі у судовому засіданні 27.01.2016 року і відповідно суд першої інстанції не досліджував матеріали виконавчого провадження (а.с.71).

Копія виконавчого листа від 07.08.2015 року, акт державного виконавця від 19.11.2015 року про вихід за місцем реєстрації боржника і копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2018 року, не може розглядатись як достатні докази на підтвердження факту ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання зобов`язання.

Задовольняючи подання держвиконавця ВДВС про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзді за межі України суд належним чином не встановив факт ухилення від виконання зобов`язання, а виходив лише з формальних підстав.

Разом з тим, подання держвиконавця ВДВС і додані до нього докази не свідчать про ухилення боржника від виконання судового рішення.

Акт держвиконавця ВДВС про вихід за адресою: АДРЕСА_1 , і залишення виклику до ВДВС також не є беззаперечним доказом на підтвердження факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

Так, у разі вирішення питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду.

Наявність умислу та обставини ухилення підлягають доведенню, зокрема, застосування тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведеності факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Законом передбачені юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не підстав наявності самого факту невиконання або наявності заборгованості, а саме у разі доведення ухилення від виконання, у вз`язку з чим суд повинен з`ясувати чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання у повному обсязі або частково.

Зважаючи на те, що станом на час прийняття ухвали про тимчасове обмеження не надано доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язання, ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

Доводи та аргументі боржника щодо не доведення факту ухилення від виконання зобов`язання прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування ухвали суду.

Твердження представника Банка у відзиві про те, що: боржник на жодній стадії судового розгляду чи виконавчого провадження не з`являвся, на перемовини з Банком з приводу реструктуризації, прощення боргу не йшов; боржника цікавить лише заборона виїзду, а тому обрана держвиконавцем міра впливу у вигляді заборони на виїзд є дієва та адекватна і є прямим доказом ухилення боржника, не заслуговують на увагу, оскільки зазначені твердження не доводять факту ухилення боржника від виконання зобов`язання, а є лише особистою думкою стягувача.

На спростування зазначених доводів представника Банка представник боржника надав відомості про те, що станом на 20.05.2019 року виконавче провадження про стягнення боргу з ОСОБА_1 завершено.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01.02.2016 року виправлені описки в ухвалі Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2016 року (а.с.73).

Оскільки ухвала суду від 27.01.2016 року підлягає скасуванню, ухвала суду від 01.02.2016 року про виправлення описки втрачає чинність.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Приймаючи до уваги, що має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду, викладені в ухвалі суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи; суд порушим норми матеріального права - ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну», ухвала суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 27 січня 2016 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - скасувати.

Відмовити державному виконавцю Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Татару Д,Д. у задоволенні подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 01.02.2016 року про виправлення описки в ухвалі Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2016 року - втрачає чинність.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 31.05.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков