Справа № 186/385/19
Провадження номер № 2/0186/167/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2019 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Янжули С. А.

при секретарі - Лиман Н.П.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в місті Першотравенську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

06 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування.

18 березня 2019 року позивач подала уточнену позовну заяву.

В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер її чоловік - ОСОБА_3. Померлий залишив заповіт, посвідчений 12 вересня 2014 року нотаріусом, яким заповідав їй все належне йому на день смерті майно, в тому числі і квартиру АДРЕСА_1.

Вона в шестимісячний строк звернулася до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом, отримала свідоцтво про право на спадщину у вигляді 1/2 частки вказаної квартири, яка належала померлому ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності. Інша 1/2 частка квартири належала за життя першій дружині померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4. Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_5. Її чоловік - ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину у вигляді 1/2 частки квартири, оскільки перебував з нею в шлюбі та проживав разом на день її смерті. Після смерті першої дружини, ОСОБА_3 одружився з позивачем ОСОБА_1 Нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири, оскільки не змогли віднайти свідоцтво про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Спадкодавець ОСОБА_3 фактично був власником цієї квартири, оскільки фактично прийняв спадщину у вигляді частки квартири померлої дружини після її смерті, про відмову від спадщини не заявляв. У чоловіка позивача - ОСОБА_3 є троє дітей від попереднього шлюбу, в тому числі і відповідач ОСОБА_2, які не зверталися із заявами про прийняття спадщини після смерті батька та матері, тобто втратили інтерес до спадщини.

Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яка належить першій дружині спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_5, спадщину після смерті якої фактично прийняв її чоловік - ОСОБА_3, але не переоформив нотаріально.

В підготовче судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала, просить їх задовільнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з'явилася, відзив на позовну заяву не надала, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали спадкової справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.

Відповідно до Конституції України усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92).

Згідно ст.ст.1217,1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Статтею 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст.1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

На підставі ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.1283 ЦК України охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини за заявою спадкоємців або за повідомленням підприємств, установ, організацій, громадян, або на підставі рішення суду про оголошення фізичної особи померлою чи за своєю власною ініціативою вживає заходів до охорони спадкового майна. Охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини, або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. Особи або органи, що вживають заходів з охорони спадкового майна, мають право укладати договори з третіми особами, спрямовані на забезпечення охорони спадкового майна. Витрати на охорону спадкового майна відшкодовуються спадкоємцями відповідно до їхньої частки у спадщині.

Так, копією паспорта НОМЕР_2 від 22 липня 1998 року підтверджується, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с.Подорна, Котюжанського району, Кишінівської області перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4.

У витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації шлюбу №9 від 30 жовтня 2018 року про реєстрацію шлюбу 26 жовтня 1955 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 актовий запис №36, внесений виконкомом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, допущено описку і по батькові ОСОБА_3 записано, як ОСОБА_7.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності №159890327 від 18 березня 2019 року підтверджується, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частці кожному.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Першотравенську Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 01 листопада 2003 року.

На момент смерті ОСОБА_4 проживала разом з чоловіком ОСОБА_3, були зареєстровані у спірній квартирі, знаходилися у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується випискою з фінансово-особового рахунку ПП "Комунальщик-4".

ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину за законом після смерті своєї дружини ОСОБА_4 та став власником всієї спірної квартири.

Після смерті дружини, ОСОБА_3 зареєстрував шлюб із ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 від 19 жовтня 2013 року.

За життя ОСОБА_3 усе належне йому майно де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1, що підтверджується копією заповіту від 12 вересня 2014 року, посвідченого нотаріусом Петропавлівської державної нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_5 від 13 листопада 2017 року.

17 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася в Першу Павлоградську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

20 грудня 2018 року позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 1/2 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому спадкодавцю ОСОБА_3

Матеріалами спадкової справи підтверджується, що інших спадкоємців, які б зверталися із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 чи ОСОБА_3, не має.

20 грудня 2018 року державний нотаріус Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, вивчивши заяву ОСОБА_1 про видачу на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 12 вересня 2014 року нотаріально, після смерті її чоловіка ОСОБА_3 на 1/2 частку вказаної квартири, яка належала дружині померлого спадкодавця ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, спадщину після смерті якої її чоловік ОСОБА_3 фактично прийняв, але не переоформив нотаріально, відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що нотаріусу не надано документів, які підтверджують факт реєстрації шлюбу померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4, за даними Єдиного державного реєстру органів РАЦС, запис про шлюб між ними також відсутній.

Діти померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надіслали суду заяви, в яких зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер їх батько ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина, від прийняття якої вони відмовилися на користь ОСОБА_1 Із заявами про прийняття спадщини після смерті їх матері ОСОБА_4 не зверталися, спадщину після її смерті отримав їх батько - чоловік померлої, який проживав разом з нею.

Звернення до суду за захистом свого права позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті спадкодавця на спірну 1/2 частку квартири, що належить померлій ОСОБА_4 і яку після її смерті фактично прийняв її чоловік ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, отримала відмову, в зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ: свідоцтво про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втрачено.

Згідно ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до ст. 1296 ч.3 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи усі обставини справи у сукупності, загальні засади цивільного судочинства, суд вважає за можливе позовні вимоги задовільнити, визнавши за позивачем право власності в порядку спадкування на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_5, спадщину після смерті якої фактично прийняв її чоловік ОСОБА_3, але не переоформив нотаріально.

Питання про судові витрати у справі суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач не просить стягнути з відповідача судові витрати по справі, то судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого позивачем при пред'явленні позову до суду в розмірі 768,40 гривень, слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст.2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, ст.ст.1220,1222,1269,1270 ЦК України, - суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою с.Юрківщина, Н-Волинського району, Житомирської області, РНОКПП НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 28,50 кв.м, загальною площею 54,50 кв.м, що має приміщення №1 - передню 10,90 кв.м, №2 - кладову 0,30 кв.м, №3 - кладову 0,60 кв.м, №4 - кладову 0,40 кв.м, №5 - кухню 8,70 кв.м, №6 - житлову кімнату 16,90 кв.м, №7 - туалет 1,20 кв.м, №8 - ванну кімнату 2,60 кв.м, №9 - житлову кімнату 11,60 кв.м, №10 - лоджію 1,30 кв.м, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4, померлій ІНФОРМАЦІЯ_5, спадщину після смерті якої фактично прийняв, але не переоформив нотаріально її чоловік - ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4.

Судові витрати залишити за позивачем ОСОБА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.