Постанова

Іменем України

06 травня 2019 року

м. Київ

справа № 712/10644/16-ц

провадження № 61-21983св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - ОСОБА_5,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Апеляційного суду Черкаської області у складі колегії суддів: Нерушак Л. В., Бабенка В. М., Фетісової Т. Л., від 11 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про відшкодування витрат по оплаті комунальних послуг.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що їй на праві власності належить

Ѕ частина квартири АДРЕСА_1, а інша

Ѕ частина квартири належала ОСОБА_5, який 16 лютого 2016 року

подарував належну йому частину квартири ОСОБА_6 Вказувала, що витрати на управління, утримання та збереження спільного майна вона несла самостійно, за період з травня 2008 року по лютий 2016 року нею було сплачено 26 041,41 грн. Посилаючись на те, що відповідач як співвласник нерухомого майна не брав участі у таких витратах, просила стягнути з нього 13 020,70 грн, що складає Ѕ частину понесених витрат, та 15 000 грн моральної шкоди, завданої відповідачем невиконанням свого обов'язку, передбаченого статтею 360 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси у складі судді Марцішевської О. М. від 02 лютого 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 12 959, 16 грн понесених витрат по оплаті комунальних послуг.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконував покладеного на нього обов'язку щодо сплати комунальних послуг, а тому з нього підлягає стягненню Ѕ частина понесених позивачем, як іншим співвласником квартири, витрат з оплати зазначених послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із недоведеності таких вимог.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 лютого 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 понесених витрат по оплаті комунальних послуг змінено.

Позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення витрат з оплати комунальних послуг задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 4 355, 16 грн понесених витрат з оплати комунальних послуг.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції правильно виходив із обґрунтованості позовних вимог, однак помилково не застосував до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, про які просив відповідач, а тому стягненню підлягає борг за оплату комунальних послуг з відповідача на користь позивача в межах строку, встановленого статтею 257 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права апеляційним судом, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована невідповідністю оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції вимогам статті 264 ЦК України щодо переривання строку позовної давності.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справа передана до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 є власником Ѕ частини квартири АДРЕСА_1. Інша частина цієї квартири належала ОСОБА_5, який

16 лютого 2016 року відчужив її на підставі договору дарування

ОСОБА_6

За період з грудня 2009 року по січень 2017 року за послуги централізованого теплопостачання (гарячого водопостачання) вказаної вище квартири позивачем сплачено 18 251, 17 грн. З травня 2008 року по січень 2017 року за послуги з утримання будинку та прибудинкової території позивачем сплачено 7 667, 16 грн

ОСОБА_5 як співвласник нерухомого майна свого обов'язку щодо участі у вказаних вище витратах не виконував.

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України та частини четвертої статті 319 ЦК України при здійсненні права власності визначається, що власність зобов'язує.

За змістом частини першої статті 321 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до пунктів 5, 10 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний сплачувати житлово-комунальні послуги.

Установивши, що відповідач як співвласник спірної квартири свого обов'язку щодо участі у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна не виконував, не здійснював оплату комунальних послуг відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

При цьому відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог позивача.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За змістом статей 256, 267 ЦК Українисуд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Таким чином, установивши обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача понесених витрат з оплати комунальних послуг, суд апеляційної інстанції правильно застосував до їх частини наслідки спливу позовної давності, про які просив відповідач, стягнувши такі витрати у межах трирічного строку позовної давності у розмірі

4 355,16 грн.

Доводи касаційної скарги про переривання перебігу позовної давності є помилковими, оскільки матеріали справи не містять доказів вчинення відповідачем дій, які б свідчили про визнання ним свого боргу.

Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача, дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_4 боргу за оплату комунальних послуг у межах трирічного строку позовної давності з урахуванням відсутності підстав для застосування положень частини першої статті 264 ЦК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ

від 18 липня 2006 року.

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанції, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

Є. В. Синельников

С.Ф. Хопта