ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/902/18Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/527/19 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Кантицької О.І.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №601/902/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 березня 2019 року, ухваленого суддею Коротич І.А., повний текст рішення складений 21 березня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Служба у справах дітей Кременецької міської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Служба у справах дітей Кременецької міської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11 вересня 1992 року, укладеного між Кременецькою міською радою та ним. Відповідачі зареєстровані в квартирі належній йому на праві власності, однак, не проживають в ній тривалий час. Співвласником спірної квартири є також його дружина ОСОБА_5

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року, у справі № 601/1740/14-ц встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалий час, а саме з березня 2013 року не проживає у спірній квартирі, оскільки проживає разом зі своєю мамою ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 .

На момент розгляду судами позовної заяви за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах та як законний представник ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , де третіми особами виступали Кременецька районна державна адміністрація, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, питання про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням не ставилося. Позов ОСОБА_1 було задоволено частково лише з мотивів, що діти є членами сім`ї власника квартири, у спірній квартирі зареєстрований їх батько ОСОБА_2 , тобто, це є його постійним місцем проживання, і колегія суддів прийшла до висновку, що останні не втратили права користування нею.

Проте на даний час ОСОБА_2 разом з членами своєї сім`ї, в тому числі із дочкою ОСОБА_3 , не проживає у спірній квартирі.

Реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі перешкоджає у реалізації його прав власності, зокрема на відчуження майна.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 березня 2019 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , де треті особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - Служба у справах дітей Кременецької міської ради, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою АДРЕСА_1 - відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просять скасувати рішення Кременецького районного суду від 18 березня 2019 року та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що при винесенні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги та не дав оцінки тому, що відповідач ОСОБА_2 визнав позов, про що подав власноруч написану заяву.

Крім цього, судом не враховано доказів, що відповідач тривалий час в спірній квартирі не проживав без поважної причини, а також не вірно тлумачив норми матеріального права.

Не враховано судом, що в матеріалах справи відсутні докази щодо того, що позивач чинить перешкоди у користуванні житлом відповідачам.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не поступив.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що неповнолітня ОСОБА_3 не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому сам по собі факт її не проживання у спірній квартирі не може бути безумовною підставою для визнання її такою, що втратила право користування зазначеним житлом.

Крім того, співвласником спірної квартири є дружина позивача, яка не заявляла позовних вимог щодо відповідачів, а тому відсутність її згоди не може вважатись належним способом захисту її прав.

Визнання ОСОБА_2 позову суперечить вимогам закону та правам, інтересам малолітньої його донечки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що з договору купівлі-продажу квартири від 11 вересня 1992 року, який посвідчений нотаріусом Кременецької державної нотаріальної контори за № 3948, укладеного між Кременецькою міською радою та ОСОБА_1 вбачається, що останній є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . (а.с.8) Також, право власності на спірну квартиру підтверджується реєстраційним посвідченням від 18 лютого 1993 року (а.с.10). Квартира придбана під час шлюбу із ОСОБА_5 , яка є її співвласником, що визнається позивачем.

В спірній квартирі зареєстровані, але не проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_7 від 25 липня 2014 року комісією в складі: депутата Кременецької міської ради Шевчук Г.О., в присутності свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_3 з 03 березня 2013 року та станом на день проведення обстеження у квартирі АДРЕСА_1 - не проживає. (а.с.11)

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 07 жовтня 2014 року комісією в складі: першого заступника міського голови Петрик О.Б., начальника юридичного відділу ОСОБА_10 .О., провідного спеціаліста-юристконсульта ОСОБА_11 , начальника земельного відділу ОСОБА_12 . та депутата міської ради ОСОБА_13 встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 , протягом двох років ніхто не проживає. В стінах квартири наявні тріщини, протікає дах, що створює незручності іншому співвласнику будинку, підлога просіла та фундамент під ґанком, наявна велика тріщина з стіни знадвору будинку. (а.с.12)

Актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 14 липня 2017 року підтверджується, що на день проведення обстеження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала разом із своєю матір`ю ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 постійно. При цьому ОСОБА_4 на день проведення обстеження була зареєстрована за вищевказаною адресою. (а.с.13)

Актом обстеження на факт не проживання в житловому приміщенні від 12 січня 2018 року, станом на дату обстеження у квартирі АДРЕСА_1 , не проживали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.14)

Актом обстеження від 01 лютого 2018 року підтверджено, що у квартирі АДРЕСА_1 , більше шести років ніхто не проживає, будинок потребує капітального ремонту. (а.с.15)

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 слідує, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про народження № 81. Її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_14 . (а.с.16)

Рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 04 грудня 2014 року скасовано рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 20 жовтня 2014 року та постановлено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_15 , яка діє в інтересах та як законний представник неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , треті особи - Кременецька районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей, ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом - задоволено частково. Визнано ОСОБА_16 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. (а.с.24-29)

З висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременецької міської ради від 21 серпня 2018 року № 1205 вбачається, що визнано за недоцільне визнання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.74-79)

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення.

Члени сім`ї власника житлового приміщення не мають права власності на житло, в якому вини проживають, що свідчить суттєву відмінність їхнього правового статусу від правового статусу власника такого приміщення, унеможливлюючи, зокрема право розпорядження цим майном. Разом із тим, цим особам належить право використовувати приміщення для проживання, яке є сервітутним правом, тобто правом користування чужим майном (стаття 405 ЦК України). Проте член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Обмеження (втрату) права користування житлом можуть обумовити тільки такі дії членів сім`ї власника житла, які пов`язані зі зловживанням ними своїми правами або з невиконанням покладених на них обов`язків і безпосередньо порушують при цьому права та законні інтереси інших осіб.

ОСОБА_2 у суді першої інстанції подав заяву у якій визнав, що разом з донькою ОСОБА_3 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 .(а.с.39 ).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України).

Частиною другою статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Доводи апеляційної скарги про проживання дитини за іншою адресою з матір`ю, наявність у неї житла, в якому можлива реєстрація ОСОБА_3 , не є правовими підставами для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Також стаття 29 ЦК України не пов`язує місце проживання особи з її реєстрацією.

Через свій вік ОСОБА_3 не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі зумовлений поважними причинами і не є підставою для позбавлення права користування житлом, у якому зареєстрований її батько.

Відповідно до частини першої статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Такі висновки узгоджуються з висновками суду касаційної інстанції, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 751/9405/16-ц (провадження № 61-17207св18), від 27 грудня 2018 року у справі № 759/19394/15-ц (провадження № 61-9128св18), що ухвалені у подібних правовідносинах за аналогічних фактичних обставин.

Також, правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Не заслуговують на увагу посилання апелянта про те, що суд першої інстанції не дав оцінки заяви ОСОБА_2 про визнання позову. В рішенні суду вказано, що суд не бере до уваги заяву, оскільки це суперечить інтересам та правам його малолітньої дочки. Даною заявою відповідач підтвердив фактичне місце його проживання у спірній квартирі. Доказів щодо проживання ОСОБА_2 за іншою адресою ні позивачем, ні відповідачем не було подано.

Крім того, рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 4 грудня 2014 року встановлено, що місцем постійного проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_3 . Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Інших належних та допустимих доказів (ст. 81 ЦПК України) щодо іншого місця проживання батька неповнолітньої ОСОБА_17 позивачем не представлено, а судом не здобуто. В зв`язку з цим колегія суддів критично оцінює визнання позову ОСОБА_2

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки постійним місцем проживання ОСОБА_2 є квартира АДРЕСА_1 , доказів щодо іншого його місця проживання судом не встановлено, а його неповнолітня дочка не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі зумовлене поважними причинами і не є підставою для позбавлення дитини права користування житлом, в якому зареєстрований її батько.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки, а тому колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки за клопотанням ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення, колегія суддів вважає, що слід стягнути з ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 серія і номер паспорта НОМЕР_2 , виданий Кременецьким РВ УМВС України в Тернопільській області 24 листопада 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1 057,20 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 копійок за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 274, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 серія і номер паспорта НОМЕР_2 , виданий Кременецьким РВ УМВС України в Тернопільській області 24 листопада 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1 057,20 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 копійок за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 травня 2019 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Б.І.Сташків