П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 509/4842/17

провадження № 14-186цс19

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Ткачука О.С.,

суддів: Антонюк Н.О., Бакуліної С.В., Гудими Д.А., Данішевської В.І., Золотнікова О.С. , Князєва В.С. , Лобойка Л.М. , Лященко Н.П. , Прокопенка О.Б. , Саприкіної І.В. , Ситнік О.М. , Уркевича В.Ю. , Яновської О.Г.

розглянула у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_9 до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору за касаційною скаргою ОСОБА_9 , подану представником ОСОБА_10 , на постанову Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року, ухвалену у складі колегії суддів Черевка П.М., Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 05 грудня 2017 року ОСОБА_9 звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи його тим, що 20 серпня 2015 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу здійснив виконавчий напис № 6183, яким звернув стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, розташовану у АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_9

2. 15 жовтня 2015 року державний виконавець Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції (далі - державний виконавець, Овідіопольська ДВС) відкрив виконавче провадження з виконання зазначеного виконавчого напису. 03 березня 2016 року державний виконавець наклав на зазначену вище земельну ділянку арешт у межах суми звернення (966 728 грн 46 коп.) та заборону відчуження будь-якого його майна у межах цієї суми, а 04 березня 2016 року повернув виконавчий документ стягувачу.

3. 22 вересня 2016 року державний виконавець Овідіопольської ДВС відкрив виконавче провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу від 20 серпня 2016 року № 6183 та надав боржнику 7-денний строк для добровільного виконання. 26 червня 2017 року державний виконавець на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернув стягувачу виконавчий документ. Того ж дня державний виконавець виніс постанову про стягнення з ОСОБА_9 виконавчого збору у розмірі 96 672 грн 85 коп.

4. Посилаючись на те, що реалізація предмета іпотеки може бути проведена виключно органами державної виконавчої служби, що виключає можливість добровільного виконання боржником виконавчого листа та, як наслідок, стягнення з нього виконавчого збору за невиконання, а також на те, що він як іпотекодавець несе відповідальність перед іпотекодержателем лише в межах вартості заставленого майна, а не всім своїм майном, на яке державний виконавець безпідставно наклав арешт, ОСОБА_9 просив скасувати постанови державного виконавця від 03 березня 2016 року про накладення арешту та від 26 червня 2017 року про стягнення з нього виконавчого збору.

5. 22 березня 2018 року представник ОСОБА_9 подав уточнену позовну заяву, в якій просив скасувати постанову Овідіопольського ДВС від 26 червня 2017 року про стягнення з нього виконавчого збору (а.с. 92-95).

Короткий зміст судових рішень

6. Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 24 травня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_9 відмовлено.

7. Судове рішення мотивовано тим, що державний виконавець провів заходи з реалізації предмета іпотеки, а той факт, що майно не було реалізоване не може бути підставою для звільнення боржника від обов`язку сплати виконавчого збору. Крім того, суд першої інстанції вказав на те, що ОСОБА_9 добровільно сплатив виконавчий збір за оскарженою постановою державного виконавця.

8. Постановою Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року рішення районного суду скасовано, провадження у справі закрито.

9. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_9 , у разі незгоди із постановою про стягнення із нього виконавчого збору, повинен був оскаржити постанову державного виконавця в порядку розділу VII ЦПК України, а не у порядку позовного провадження. Крім того, суд наголосив на тому, що позивач добровільно виконав оскаржену ним постанову державного виконавця.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. У грудні 2018 року ОСОБА_9 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просив скасувати судове рішення апеляційної інстанції та закрити провадження у справі з інших підстав.

11. Касаційна скарга мотивована тим, що спір з приводу скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, а відтак, провадження у справі має бути закрито саме з цієї підстави.

Рух справи в суді касаційної інстанції

12. Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_9 на постанову Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року.

13. 21 лютого 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відповідно до ч. 6 ст. 403 ЦПК України передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду. Ухвала мотивована тим, що ОСОБА_9 оскаржує постанову апеляційного суду з підстав порушення судом правил предметної юрисдикції.

14. Відповідно до ч. 6 ст. 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду у всіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

15. 09 квітня 2019 року Велика Палата Верховного Суду прийняла зазначену справу до провадження та призначила до розгляду в порядку письмового провадження.

Позиція Верховного Суду

16. Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

17. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

18. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

19. Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

20. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

21. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на момент звернення скаржника до суду) (далі - Закон № 1404-VІІІ») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

22. Судами встановлено, що 22 вересня 2016 року державний виконавець Овідіопольської ДВС відкрив виконавче провадження за виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу від 20 серпня 2016 року № 6183 та надав боржнику 7-денний строк для добровільного виконання.

23. 26 червня 2017 року державний виконавець на підставі п. 3 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» повернув стягувачу виконавчий документ. Того ж дня державний виконавець виніс постанову про стягнення з ОСОБА_9 виконавчого збору у розмірі 96 672 грн 85 коп.

24. За змістом п. 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

25. Частиною 2 ст. 74 Закону № 1404-VІІІпередбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

26. З урахуванням вищенаведеного колегія суддів Великої Палати Верховного Суду дійшла висновку, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

27. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), від 20 вересня 2018 року у справі № 821/872/17 (провадження № 11-734апп18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 826/5195/17 (провадження № 11-801апп18), від 16 січня 2019 року у справі № 279/3458/17-ц (провадження № 14-543цс18), від 20 січня 2019 року у справі № 161/8267/17 (провадження № 14-604цс18), від 27 березня 2019 року у справі № 639/6868/17 (провадження № 14-87цс19).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

28. Враховуючи викладене вище, позов ОСОБА_9 на постанову державного виконавця про стягнення з нього виконавчого збору не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

29. Апеляційний суд дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі, проте виходив при цьому із невірних мотивів.

30. Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

31. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 1, 2 та 4 ст. 412 ЦПК України).

32. З огляду на викладені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає, що постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін у резолютивній частині, змінивши її мотивувальну частину у редакції цієї постанови Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями ст. 400, 412, 416 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

П О С Т А Н О В И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_9 , подану представником ОСОБА_10 , задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року змінити у мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови; в іншій частині постанову Апеляційного суду Одеської області від 07 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова Великої Палати Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.С. Ткачук

Судді: Н.О. Антонюк Н.П. Лященко

С.В. Бакуліна О.Б. Прокопенко

Д.А. Гудима І.В. Саприкіна

В.І. Данішевська О.М .

Ситнік О.С . Золотніков В . Ю .

Уркевич В.С . Князєв О.Г . Яновська

Л.М. Лобойко