ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
21.05.2019 року м. Одеса
провадження № 22 -з/813/137/19
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Маслова Р.Ю.,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника Байла Євгена Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення,
У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Одеського державного аграрного університету (далі - ОДАУ, університет) про поновлення на посаді професора кафедри епізоотології та паразитології, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди (т.1 а.с.2-6).
Уточнивши у лютому 2018 року позовні вимоги, ОСОБА_2 просив суд скасувати наказ ректора ОДАУ № 125-ВК від 18 грудня 2017 року, поновити його на посаді професора та зобов`язати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу (т.1 а.с.63).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (т.2 а.с.146,147-151).

Не погодившись з рішенням суду, представник Байло Є.С. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою (т.2 а.с.158-163).

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року апеляційну скаргу Байла Є.С. в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 листопада 2018 року скасувано, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Скасовано Наказ ректора Одеського державного аграрного університету № 125-ВК від 18 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 професора кафедри епізоотології та паразитології з займаної посади.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді професора кафедри епізоотології та паразитології Одеського державного аграрного університету з 20 грудня 2017 року.

Стягнуто з Одеського державного аграрного університету на користь ОСОБА_2 :

- середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 грудня 2017 року по 16 квітня 2019 року у розмірі 160 202,49 грн., з утриманням податків, страхових внесків та інших обов`язкових платежів;

- моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.;

- витрати на правову допомогу у розмірі 61 000 грн.

Стягнуто з Одеського державного аграрного університету на користь держави судовий збір у розмірі 3 363,03 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (т.3 а.с.7-8,13-24).

Представник Байло Є.С . в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду 14 травня 2019 року із заявою про винесення додаткового рішення суду, в якій просив стягнути в Одеського державного аграрного університету на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 42 230 грн. та допустити негайне виконання постанови Одеського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року в частині стягнення з Одеського апеляційного державного аграрного університету на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць (т.3 а.с.38-40).

В обґрунтування заяви представник Байло Є.С. послався на те, що судом апеляційної інстанції при стягненні витрат на правову допомогу були враховані витрати, які поніс позивач, лише станом на 29 травня 2018 року у розмірі 61 000 грн., але ж не враховані його витрати після вказаної дати у сумі 42 230 грн. Докази понесених витрат та правомірності їх нарахування були надані суду першої інстанції до винесення рішення суду та містяться в матеріалах справи. З огляду на те, що станом на 14 травня 2019 року постанова Одеського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невиконаною, є всі підстави для винесення в цій частині додаткового рішення у відповідності до п.4 ч.1 ст.270 та ст.430 ЦПК України щодо негайного виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви щодо ухвалення додаткового рішення з наступних підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За нормами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Так, судом апеляційної інстанції при винесені постанови від 16 квітня 2019 року були враховані понесені позивачем станом на 29 травня 2018 року витрати на правову допомогу у розмірі 61 000 грн.

При цьому, суд виходив з того, що вартість послуг, їх об`єм, перелік та витрати часу на надання правової допомоги позивачу зазначені детально в акті наданих послуг від 29 травня 2018 року, договорі про надання правової допомоги від 23 квітня 2018 року, який укладений та підписаний ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Байло» в особі директора Байло Є.С., який є адвокатом та здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №002738, видане Радою адвокатів Одеської області 21 жовтня 2015 року (т.1 а.с. 154-156). Фактично понесені витрати ОСОБА_2 на правову допомогу підтверджуються квитанціями про сплату ним коштів АБ «Байло»: квитанція №0.0..1 від 25 травня 2018 року на суму 19 000 грн.; квитанція №0.0..1 від 16 травня 2018 року на суму 14 900 грн.; квитанція №0.0..1 від 24 травня 2018 року на суму 14 900 грн.; квитанція №0.0..1 від 24 травня 2018 року на суму 9 000 грн.; квитанція №0.0..1 від 29 травня 2018 року на суму 3 200 грн. (т. 1 а.с.157-163).

Разом з тим, судом не були враховані наявні в матеріалах справи докази понесених позивачем витрат на правову допомогу після 29 травня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання правової допомоги № 23-П від 23 квітня 2018 року був двічі змінений в частині визначення суми гонорару адвоката:

-11 липня 2018 року - встановлена сума гонорару у розмірі 97 230 грн. (т.2 а.с.116);

-09 листопада 2018 року - встановлена сума гонорару у розмірі 103 230 грн. (т.2 а.с.141).

Об`єм наданих послуг, їх перелік, витрати часу на надання правової допомоги позивачу та їх вартість зазначені детально в актах наданих послуг від 12 жовтня 2018 року та 09 листопада 2018 року (т.2 а.с.117, 142).

Фактично понесені витрати ОСОБА_2 на правову допомогу після 29 травня 2018 року складають 42 210 грн., з яких:

- 36 230 грн., що узгоджується з актом наданих послуг від 12 жовтня 2018 року на суму 36 230 грн. (т.2 а.с.117,119-135);

- 5 980 грн., що підтверджується квитанціями на загальну суму 5 980 грн., хоча в акті наданих послуг від 09 листопада 2018 року зазначена сума 6 000 грн. (т.2 а.с.142,143).

Таким чином, всього ОСОБА_2 оплачено 103 210 грн. за отримання правової допомоги при розгляді даної справи в суді першої інстанції, що підтверджено документально, та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Враховуючи, що постановою Одеського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року з університету на користь ОСОБА_2 стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 61 000 грн., то додатковою постановою слід стягнути ще 42 210 грн. (103 210 - 61 000).

Зазначений розмір витрат на правову допомогу визначений судом відповідно до вимог п.3 договору про надання правової допомоги, укладеного між сторонами 23 квітня 2018 року, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яка сплачена позивачем. Вказане узгоджується з вимогами п.1 ч.2, ч.3 ст.137 ЦПК України.

Підстав для зменшення розміру витрат на правову допомогу у суду апеляційної інстанції немає. Представником відповідача клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу відповідно до вимог ч.5 ст.137 ЦПК України заявлено не було та не надано жодного доказу у виконання вимог ч.6 ст.137 ЦПК України.

Посилання представника відповідача на відсутність належних доказів понесених позивачем витрат на правову допомогу є необґрунтованими, з огляду на таке.

За нормами п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язаною зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Представником позивача надано суду докази на підтвердження своїх вимог про стягнення витрат на правову допомогу (т.1 а.с. 154-163, т.2 а.с.116-135, 141-143).

Відповідно до вимог ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів, що відповідачем не здійснено.

Вимоги представника Байла Є.С. про негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Постанова суду апеляційної інстанції була прийнята 16 квітня 2019 року. Враховуючи вимоги ст.384 ЦПК України, якою встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, постанова апеляційного суду набрала законної сила саме 16 квітня 2019 року. У зв`язку з наведеним підстав для задоволення заяви представника Байла Є.С. в цій частині немає.

Керуючись ст.ст.137,141,259,270,381,430 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника Байла Євгена Сергійовича в інтересах ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Доповнити постанову Одеського апеляційного суду від 16 квітня 2019 року в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Стягнути з Одеського державного аграрного університету (місце знаходження: м.Одеса, вул.Канатна,99; ідентифікаційний код юридичної особи: 00493008) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 42 210 (сорок дві тисячі двісті десять) гривень.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 травня 2019 року.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя Одеського апеляційного суду Г.Я. Колесніков