ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/360/19 Доповідач - Ткач З.Є.
Категорія - 301030200
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Ткач З.Є.

суддів: Міщій О. Я., Шевчук Г. М.,

за участю секретаря Романюк Х.Ю.

з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Братівника І.В., ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/20207/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Братівник Ігор Васильович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2019 року, ухваленого суддею Ромазан В.В., повний текст рішення складено 18 січня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до кредитної спілки "Галичина", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Будз Неля Євгенівна, ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування свідоцтва про право власності на будинковолодіння,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до кредитної спілки «Галичина» (далі - КС «Галичина») у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Є. від 03 липня 2003 року, в реєстрі за №3630, про звернення стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1, в рахунок погашення заборгованості перед КС «Галичина» в сумі 122 691,61 грн., та визнати недійсним свідоцтво від 27 липня 2004 року про право власності на житловий будинок, АДРЕСА_1 загальною площею 163,2 кв.м., житлова площа 68,6 кв.м., видане КС «Галичина» приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Прокопович Л.П., в реєстрі за №1877 та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності КС «Галичина» на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 163,2 кв.м., житлова площа 68,6 кв.м., реєстраційний номер майна 6783965.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її батьком ОСОБА_6, який помер в липні 2018 року, було укладено договір позики №21 з кредитною спілкою «Галичина», згідно якого ним отримано в позику 25 000,00 грн.

В забезпечення належного виконання зобов'язань за даним договором було укладено договір застави від ІНФОРМАЦІЯ_1, посвідчений в цей день приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М., в реєстрі за №509. В заставу КС «Галичина» було передано належний ОСОБА_1 та її батькам житловий будинок АДРЕСА_1.

Позивачка у 2018 році зверталася до нотаріуса для отримання копій документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису проте, їй було повідомлено, що вказані документи знищено, оскільки сплив строк їх зберігання, тому копію виконавчого напису отримано нею в Борщівському районному відділі ДВС.

ОСОБА_1 вважає, що даний спірний напис є таким, що не підлягає до виконання, оскільки вчинений без дотримання вимог передбачених законом для його вчинення, а сума у виконавчому написі є значно завищеною.

Також звертає увагу на те, що жодної вимоги їй та батькам не надавалось і ними не отримувалось, а копія письмової вимоги, надісланої боржнику та докази її надсилання, є тими документами які подаються нотаріусу, відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМ України №1172 від 29 червня 1999 року. Згідно додаткової угоди №1 від 06 травня 2002 року до договору позики №21 від ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що станом на 06 травня 2002 року залишкова сума позики складала 9 916,67 грн. Таким чином, її батько, за два місяці погасив більше половини суми позики.

Окрім цього, згідно збережених квитанцій вбачається, що 10 вересня 2002 року ним було оплачено дві суми по 798,00 грн. Відповідальність передбачена розділом 7 договору позики включає в себе пеню в розмірі 1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення протягом перших 15 днів, потім 1% від суми позики за кожен день, а також штраф в розмірі 40% від суми позики при простроченні більше одного місяця. Таким чином, має місце подвійна відповідальність за одне й теж порушення. Вважає, що суми неустойки нараховані з порушенням Закону не можуть вважатися безспірними і підлягають доказуванню в суді.

Стверджує, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог передбачених ст. 89 Закону України «Про нотаріат» в редакції чинній на той час, оскільки не містить адреси стягувача, строку за який проводиться стягнення, а також суми, що підлягають стягненню з розбивкою на пеню та проценти, якщо такі стягуються. Зазначила, що їй раніше не було відомо про виконавчий напис та факт переходу права власності на будинок до КС «Галичина». Проте, внаслідок вчинення виконавчого напису, який не підлягає виконанню належний їм будинок був виставлений на торги, не реалізований і переданий КС «Галичина» згідно акту про залишення арештованого майна за стягувачем від 15 липня 2004 року. Право власності КС «Галичина» оформлено згідно свідоцтва від 27 липня 2004 року, виданого приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Прокопович Л.П., в реєстрі за №1877.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2019 року вирішено:

"У задоволенні позову ОСОБА_1 до кредитної спілки «Галичина», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Будз Неля Євгенівна, ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, скасування свідоцтва про право власності на будинковолодіння, відмовити у повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 жовтня 2018 року."

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивачки ОСОБА_1 - Братівник І.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що приватний нотаріус при видачі виконавчого напису не перевірила безспірності заборгованості ОСОБА_6 Також у виконавчому написі відсутні істотні дані: строк, за який проводиться стягнення та суми, що підлягають до стягнення з розбивкою на пеню та проценти, які належить стягнути.

Вказує, що судом першої інстанції не досліджено питання та не встановлено тієї обставини, що в тексті виконавчого напису нотаріуса підставою його вчинення зазначено лише Договір застави №509 від 06 лютого 2002 року, який містив вказівку на суму позики в розмірі 25 000 грн., тоді як Угодою №1 від 06 травня 2002 року сума заборгованості змінилась на 9916,67 грн.

Зазначає, що до 13 серпня 2018 року ОСОБА_1 не була обізнана про вчинення виконавчого напису нотаріуса та про факт переходу права власності на будинок до КС «Галичина». Про дані обставини позивачка дізналась лише після візиту державних виконавців, вчиненого з метою опису та арешту нерухомого майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без змін, а рішення суду - без задоволення. Посилається на те, що сім'я ОСОБА_1 позбавлена права власності на домоволодіння ще у 2003 році, арешт майна проводився двічі, повідомлення надсилались виконавчою службою. Також наголошує на тому, що з 2003 - 2017 роки заборгованість позивачкою не заперечувались, лише після знищення документів на основі, яких вчинявся спірний виконавчий напис, та після смерті позичальника ОСОБА_6, у 2018 році ОСОБА_1 звернулась з даним позовом.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Братівник І.В. підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник КС «Галичина» та приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Будз Н.Є. в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином.

У відповідності до вимог статей 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

ОСОБА_3 проти апеляційної скарги заперечив, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом першої інстанції установлено наступні обставини.

06 березня 2002 року між КС «Галичина» (позикодавцем) та ОСОБА_6 (позичальником) укладено договір позики №21, відповідно до умов якого згідно з заявою позичальника, позикодавець зобов'язується надати, а позичальник використати за цільовим призначенням і вчасно повернути позику та відсотки по ній. Сума позики - 25000 грн. Дата видачі позики - 06 березня 2002 року. Дата погашення позики - 06 березня 2004 року. Ціль використання коштів позики - споживчі цілі. Плата за користування позикою - 3,3% місячних від суми позики. В якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення позики, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченою заставою вимоги, позичальник укладає: договір застави та договір страхування.

Згідно угоди №1 від 06 травня 2002 року, про внесення змін до договору позики №21 від 06 березня 2002 року, внесено зміни до договору позики №21 від 06 березня 2002 року, а саме в частині плати за користування позикою, яка нараховується з 06 травня 2002 року від залишкової суми позики 9916,67 гривень, також вирішено внести зміни до графіка погашення (додаток №1) договору позики №21 від 06 березня 2002 року, при чому вказано дату платежу 06 червня 2002 року по 06 лютого 04 року в сумі чергового платежу щомісячно по 778 грн. 00 коп., а 06 березня 2004 року - 778 грн. 17 коп.

06 березня 2002 року між КС «Галичина», від імені якої на підставі Статуту діє голова Правління Біскупський Б.В. (заставодержатель) та ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_1 (заставодавці) укладено договір застави, відповідно до умов якого предметом застави є належний заставодавцям цілий жилий будинок за №6, житловою площею 68,6 кв.м., зазначений на генплані під літерою «А», до нього примикають такі господарські будівлі та споруди: цегляний господарський будинок під літ. «Б», цегляний господарський будинок під літ. «В», дощата огорожа, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,26 га., в АДРЕСА_1, заставною вартістю - 25000 гривень, що належить заставодавцям на підставі свідоцтва на право власності на житловий будинок та господарські будівлі, виданого виконкомом Озерянської сільської ради Борщівського району Тернопільської області, 20 грудня 2001 року, та зареєстрованого Борщівським районним бюро технічної інвентаризації 23 січня 2002 року в реєстрову книгу №31 за реєстровим №239.

Згідно п.4.4 договору застави, сторони домовились про те, що за бажанням Заставодержателя реалізацію предмету застави в разі звернення стягнення на нього може бути здійснено шляхом, передбаченим ст. 21 Закону України «Про заставу», або шляхом передачі заставодержателя предмету застави на реалізації третім особам у встановленому порядку за його (Заставодержателя) вибором. З метою виконання цієї умови Заставодавці зобов'язується видати доручення на продаж предмету застави не пізніше ніж через два дні після виникнення права вимоги. У випадку пропущення терміну видачі доручення або відмови від нього, Заставодавці сплачують штраф в розмірі 40 % від вартості застави.

Якщо при реалізації предмету застави через аукціон (прилюдні торги) він (вони) будуть оголошений (оголошені) таким (такими), що не відбувся (відбулися) Заставодержатель має право залишити предмет застави за собою за початковою ціною.

03 липня 2003 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Є. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на майно ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_1, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під АДРЕСА_1, заставленого за договором застави, посвідченого приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. 06 березня 2002 року по реєстру №509 за рахунок коштів, виручених від реалізації зазначеного майна, задовольнити вимоги КС «Галичина» в сумі 122691,61 гривень.

Як вбачається із акту про залишення арештованого майна за стягувачем від 15 липня 2004 року, складеного державним виконавцем Борщівського районного відділу державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції Чорновус М.Є., цілий жилий будинок за №6, житловою площею 68,6 кв.м., що знаходиться на земельній ділянці площею 0,26 га., в АДРЕСА_1, вказаний житловий будинок раніше належав ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок та господарські будівлі, виданого виконкомом Озерянської сільської ради Борщівського району Тернопільської області 20 грудня 2001 року, та зареєстрованого Борщівським районним бюро технічної інвентаризації 23 січня 2002 року в реєстрову книгу №31 за реєстровим №239, 2004 році було запропоновано залишити КС «Калина», оскільки прилюдні торги не відбулися в зв'язку з відсутністю покупців.

Як вбачається із свідоцтва від 27 липня 2004 року, виданого приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу, на підставі акту про залишення арештованого майна за стягувачем, затвердженого районним відділом державної виконавчої служби Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області 15 липня 2004 року, КС «Галичина» належить право власності на вище вказаний житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами.

В підтвердження факту погашення позики, позивачем до позовної заяви долучено лише копії двох квитанцій на суму 798 грн. кожна, датовані 10 червня 2002 року №1579 та №1580.

Проте, оригіналів та належно завірених їх копій суду не надано.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої виходив з того, що позивачкою не представлено суду доказів, які б підтверджували, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбулось із порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», а також не дотримання ним Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Також суд зазначив, що на момент вчинення спірного виконавчого напису не існувало спору щодо суми заборгованості, у тому числі в суді, оскільки доказів щодо цього суду не надано.

Колегія суддів погоджується з даними висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що виконавчий напис від 03 липня 2003 року приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Є., підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням вимог ст. 89 Закону України «Про нотаріат», а сума боргу у виконавчому написі є значно завищеною.

Відповідно до ч.1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 6 ст. 20 Закону України "Про заставу" (в редакції, чинній на час вчинення нотаріусом виконавчого напису) передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду (арбітражного або третейського суду), на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Згідно з ч.1 ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Із роз'яснень викладених у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні" за № 2 від 31 січня 1992 року, при вирішенні справ, пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року №483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч ст.81 ЦПК України стороною позивачки не надано доказів в спростування встановлених судом обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що позичальник ОСОБА_6 не ставив під сумнів наявність заборгованості за договором позики №21 станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису від 03 липня 2003 року та не оспорював розміру заборгованості і в наступному до часу своєї смерті у 2018 році.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що виконавчий напис нотаріуса від 03 липня 2003 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Є вчинений з порушенням вимог закону.

Оскільки, відповідно до інформації наданої суду Державним нотаріальним архівом Тернопільської області від 03 січня 2019 року №1007/01-21, приватний нотаріус Тернопільського нотаріального округу Будз Н.Є. передала документи нотаріального діловодства за 1997-2004 роки на зберігання до державного нотаріального архіву Тернопільської області 25 березня 2005 року, що підтверджено актом прийому передачі. Типовою номенклатурою справ державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3253/5 від 22 грудня 2010 року «Про затвердження правил ведення нотаріального діловодства» встановлено, що термін зберігання документів «Копії виконавчих написів та документи на підставі яких вони вчинені» складає три роки. Згідно акту про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду №2 від 28 липня 2016 року наряд «Копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчинені» за 2003 рік знищено.

Також колегія суддів зазначає, що у 2004 році, при проведенні прилюдних торгів державним виконавцем Борщівського районного відділу ДВС Борщівського районного управління юстиції, за результатами яких було складено акт від 15 липня 2004 року відповідного до якого жилий будинок за АДРЕСА_1 унаслідок відсутністю покупців залишено за стягувачем - КС «Галичина». Внаслідок чого 27 липня 2004 року приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Прокопович Л.П. було видано КС «Галичина» свідоцтво на право власності на спірне майно.

Враховуючи те, що відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_1 виданого ОСОБА_1, єдиний місцем проживання останньої зазначено с.Озеряни, Борщівський район, Тернопільська область та у позовній заяві вказана ідентична адреса (Тернопільська область, Борщівський район, с. Озеряни, вул. Залізнична 6), позивачка за більш ніж 15 років, з часу вчинення виконавчого напису, мала можливість поцікавитись питанням про належність спірного майна співвласником якого вона була.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що КС «Галичина» набула право звернення на предмет застави відповідно до положень ч.1 ст. 589 ЦК України та пункту 4.4 договору застави і виконавчий напис від 03 липня 2003 року вчинений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Будз Н.Є з дотриманням вимог Закону України "Про нотаріат".

Доводи апеляційної скарги про те, що приватний нотаріус при видачі виконавчого напису не перевірила безспірності заборгованості ОСОБА_6, не приймаються до уваги колегією суддів, виходячи з наступного.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 № 6-887цс17 у справі № 754/9711/14-ц).

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до відповіді №3-21/12942 від 16 листопада 2018 року Борщівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_3, у виконавчому провадженні №56648299 та у Відділі жодних документів та інформації про часткову чи повну сплату боргу та інших нарахувань у АСВП №56648299 боржником ОСОБА_6 чи його спадкоємцями, а також будь-якими іншими особами не було та немає. (а.с.60)

Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 382, 389 ЦПК ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат Братівник Ігор Васильович, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 26 квітня 2019 року.

Головуючий: Ткач З.Є.

Судді: Міщій О.Я.

Шевчук Г.М.