ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

справа № 621/557/14-ц

провадження № 22-ц/790/389/19

02 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Олійник Людмила Михайлівна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_3 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 29 червня 2018 року в складі судді Шахової В.В.,

у с т а н о в и в:

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Олійник Людмила Михайлівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання житлового будинку з надвірними будівлями спільною сумісною власністю, визнання недійсними договорів купівлі-продажу часток житлового будинку, поділ нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю, з відступом від рівності часток, визначення порядку користування житловим будинком з надвірними будівлями.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що він з 1995 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 , в 1996 році у них народився син - ОСОБА_6

Зазначав, що вони з ОСОБА_2 спочатку проживали на зйомних квартирах, а потім - в квартирі його матері за адресою: АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, він працював, заробляв гроші, а ОСОБА_2 займалася домогосподарством.

В червні 2003 року вони придбали будинок АДРЕСА_2 за його особисті кошти, однак право власності на нього оформили на ОСОБА_2

З 2004 року він разом зі своїми родичами здійснював перепланування та капітальний ремонт житлових кімнат, провів централізоване газопостачання, централізований водопровід, встановив газове опалення, перебудував веранду, вбиральню та ванну кімнату, замінив дах за його рахунок та його родичів. ОСОБА_2 участі в переплануванні будинку не приймала.

За час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу оспорюване домоволодіння значно збільшилося, як за загальною площею, так і за вартістю.

В лютому 2014 року ОСОБА_2 без згоди позивача продала зазначений будинок ОСОБА_3

Вважаючи, що вчинення ОСОБА_2 незаконного правочину порушує права та інтереси його та їх спільної дитини, просив позов задовольнити та встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по 2013 рік;

- визнати житловий будинок АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що воно істотно збільшилось у своїй вартості за час фактичного проживання однією сім`єю;

- визнати недійсною угоду купівлі-продажу ѕ частин зазначеного житлового будинку, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19 лютого 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. за реєстровим № 279;

- визнати недійсною угоду купівлі-продажу ј частини зазначеного житлового будинку, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19 лютого 2014 року, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. за реєстровим № 284;

- поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відступивши від рівності часток; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на гараж літ. В, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , право приватної власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку літ. А-1; огорожу № 1 та ворота № 2 залишити в сумісній власності;

- визначити порядок користування зазначеним житловим будинком літ. А-1 наступним чином: виділити ОСОБА_1 , з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , в користування наступні приміщення: житлову кімнату № 2 , загальною площею 9,6 кв. м., житлову кімнату № 3 , загальною площею 8,2 кв. м.; ОСОБА_2 виділити у користування житлову кімнату № 8, загальною площею 13,3 кв. м.; місця загального користування: кухню № 1, сходову клітину № 4, санвузол № 5, передпокій № 6, сходову клітину № 7, підвал № 1, тамбур П - залишити в загальному користуванні.

16 квітня 2014 року ОСОБА_7 - представник ОСОБА_3 подав заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволені позовних вимог.

Заперечення, з урахуванням уточнень, поданих ОСОБА_8 - представником ОСОБА_3 07 червня 2017 року, мотивовані тим, що договори купівлі-продажу ѕ та ј частин зазначеного житлового будинку, укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 19 лютого 2014 року, посвідчені приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. відповідно за реєстровими номерами 279 та 284, укладені з дотриманням вимог Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Спірний будинок було придбано ОСОБА_2 21 червня 2003 року, тобто до набуття чинності ЦК України, тому право спільної сумісної власності у подружжя на це майно відповідно до вимог статті 74 Сімейного кодексу України (далі - СК України) не виникає. Сам факт проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не створює правових наслідків щодо майна, набутого до 01 січня 2004 року. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також на підтвердження факту особистої участі в реконструкції спірного будинку позивачем не надано.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 27 листопада 2017 року в складі судді Шахової В.В. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_4 .

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 29 червня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01 січня 2004 року по 2013 рік. Житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що він істотно збільшився у своїй вартості за час фактичного проживання однією сім`єю. Визнано право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 та на гараж літ. В за цією ж адресою за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по Ѕ частині за кожним. Житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 залишено у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 В задоволенні позову в іншій частині відмолено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 2013 рік підтверджується фотознімками за період 1997-1999, 2002-2006 роки та показаннями свідків. Факт збільшення майна у вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат позивача підтверджується Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 7170/8696, складеного 15 жовтня 2014 року старшим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса Міщенко І. П. Оскільки ОСОБА_2 не надала обов`язкову згоду на отримання нею грошової компенсації, а позивач попередньо не вніс на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, суд першої інстанції вважав за необхідне визнати за сторонами ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу та залишити будинок за вказаною адресою у їх спільній частковій власності - по Ѕ частині за кожним, а огорожу № 1 та ворота № 2 - у спільній власності. Відмовляючи в задоволенні позову в частині відступлення від рівності часток, суд першої інстанції вважав його недоведеним. Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання правочинів купівлі-продажу недійсними, суд першої інстанції вказав, що позивач не є стороною цих угод, тому порушене право останнього підлягає захисту шляхом пред`явлення в індикаційного позову.

31 липня 2018 року ОСОБА_5 - представник ОСОБА_3 звернулася до Апеляційного суду Харківської області з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив обставин у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, та не застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню. Зокрема зазначає, що стосунки між сторонами носили випадковий характер, що не свідчить про сумісне проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з січня 2004 року по 2013 рік. Фотознімки та показання свідків, із яких не вбачається, що сторони спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не є безспірними доказами на підтвердження факту ведення спільного господарства. Вказує, що рішення ухвалено без врахування правової позиції, що міститься в постановах Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-148цс12 та від 08 листопада 2017 року у справі № 6-1447цс17. Крім того, суд першої інстанції не дав належної оцінки поясненням ОСОБА_3 , який надав чеки на придбання будівельних матеріалів, які були використані на поліпшення саме спірного будинку.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області в складі судді Коваленко І.П. від 23 серпня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі.

20 вересня 2018 року ОСОБА_1 подав до Апеляційного суду Харківської області відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Згідно з підпунктом 3 пункту 3 Розділу ХП «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. Такі апеляційні суди у відповідних апеляційних округах мають бути утворені та розпочати здійснювати правосуддя не пізніше трьох років з дня набрання чинності цим законом.

Відповідно до пункту 8 розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-УШ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» Апеляційний суд Харківської області ліквідовано та утворено Харківський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Харківську область, з місцезнаходженням у місті Харкові.

22 жовтня 2018 року вказану апеляційну скаргу передано до Харківського апеляційного суду.

ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Олійник Л.М., ОСОБА_4 . рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на відзив на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила сина ОСОБА_6 , батьком якого у свідоцтві про народження № 3149 вказано ОСОБА_1

21 червня 2003 року за договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Зміївського нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В. за реєстровим № 2429, ОСОБА_2 за 1 060 грн. 00 коп. придбала житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 .

19 лютого 2014 року укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняв у власність ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. за реєстровим № 279.

В заявах ОСОБА_2 зазначила, що на момент придбання ѕ та ј частин вказаного будинку вона не перебувала в шлюбі та ні з ким не проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Ці частини спірного будинку є її особистою власністю.

19 лютого 2014 року укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняв у власність ј частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель АДРЕСА_2 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. за реєстровим № 284.

04 січня 2017 року в простій письмовій формі укладено Договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_3 строком до 11 січня 2017 року, а останній прийняв у власність строком до 11 січня грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США 00 центів, що еквівалентно 543 818 грн. 16 коп.

04 січня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є ѕ та ј частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель АДРЕСА_2 та земельна ділянка за вказаною адресою. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. за реєстровими номерами 16, 17, 18.

11 січня 2017 року укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_4 прийняла у власність житловий будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,25 га за вказаною адресою, цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер НОМЕР_1 (а. с. 11, 212 т. 1; 126-132, 210-218 т. 4; 148, 149 т. 5).

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Правила статті 74 СК України на спірні правовідносини, що виникли і тривали до 01 січня 2004 року, не поширюються, а нормами чинного на той час Кодексу про шлюб та сім`ю України визнання майна спільною сумісною власністю жінки та чоловіка, що проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не передбачено.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`ю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної праці осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд першої інстанції, посилаючись на покази свідків, зокрема сина ОСОБА_6 , та фотокартки, дійшов правильного висновку, що сторони постійно проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, та встановив факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01 січня 2004 року по 2013 рік.

Відповідно до частин 1, 2 статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Згідно із частинами 1, 2 статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до частини 1 статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Суд може визнати майно дружини (чоловіка) об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо воно за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат другого з подружжя, але при цьому майно, що належить одному із подружжя в порядку статті 57 СК України не перетворюється у спільну сумісну власність.

Спільна сумісна власність виникає лише в порядку, визначеному статтею 62 СК України, на частку майна, яка істотно збільшилась внаслідок умов, передбачених цим законом.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об`єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкту.

Звертаючись із позовом, ОСОБА_1 , крім іншого, зазначив, що за час фактичного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу оспорюване домоволодіння значно збільшилося, як за загальною площею, так і за вартістю.

Із договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Зміївського нотаріального округу Харківської області Трубніковою В.В. за реєстровим № 2429, вбачається, що по вулиці без назви в АДРЕСА_2 літ. «А-1» (дер. обк. цег.), житловою площею 30,9 кв. м., загальною площею 87,8 кв. м.; сарай літ. «Б» (дерево). Продаж вчинено за 1 060 грн. 00 коп., які продавець ОСОБА_11 повністю одержав від покупця ОСОБА_2 до підписання цього договору.

Відповідно до відомостей у технічному паспорті, який є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа, станом на 21 червня 2003 року житловий будинок літ. «А-1» 1958 року побудови зі стінами з дерева, обкладеними цеглою, складається з наступних приміщень: тамбур «1-1» площею 1,0 кв. м.; коридор»1-2» площею 2,7 кв. м.; житлові кімнати «1-3» площею 8,0 кв. м., «1-7» площею 9,6 кв. м. та «1-9» площею 13,3 кв. м.; комора «1-4» площею 0,9 кв. м.; сходова клітина площею «1-5» площею 2,0 кв. м.; кухня «1-6» площею 15,4 кв. м.; передпокій «1-8» площею 8,7 кв. м. Площа житлового будинку літ. «А-1» складає 61,6 кв. м. Підвал літ. «пд» зі стінами з цегли складається з приміщення підвалу «1» площею 13,4 кв. м.; веранда літ. «а» зі стінами з дерева, обкладеними цеглою складається з приміщення веранди «П» площею 10,4 кв. м. ( станом на 13 червня 2014 року площа підвалу літ. «пд» складає 13,4 кв. м., площа веранди літ. «а» складає 10,4 кв. м.). Веранда літ. «а1» зі стінами з дерева, обкладеними цеглою, складається з приміщень тамбуру «Ш» площею 1,2 кв. м. та комори «1У» площею 1,2 кв. м.

Відповідно до відомостей у технічному паспорті, який є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа, станом на 20 лютого 2012 року житловий будинок літ. «А-1» вкладається з наступних приміщень: кухня «1-1» площею 12,20 кв. м.; житлові кімнати «1-2» площею 9,60 кв. м., «1-3» площею 8,20 кв. м. та «1-8» площею 13,30 кв. м.; сходова клітина «1-4» площею 6,80 кв. м.; санвузол «1-5» площею 4,10 кв. м.; передпокой «1-6» площею 19,70 кв. м.; сходова клітина «1-4» площею 6,8 кв. м.; підвал «1» площею 13,40 кв. м.; тамбур «П» площею 4,50 кв. м. Загальна площа житлового будинку літ. «А-1» разом із площею мансарди літ. «М-С», веранди літ. «а», прибудови літ. «а1», тамбура літ. «а2», прибудови літ. «а3», підвалу літ. «П-Д» складає 102,50 кв. м.

За даними Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 23 лютого 2012 року (номер витягу 33274522) загальна площа будинку збільшилась на 14,7 кв .м. за рахунок будівництва: веранди літ. А, тамбуру літ. А2, прибудови літ. А3 згідно з рішенням Виконавчого комітету Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області від 26 грудня 2011 року № 68; житлова площа збільшилась на 0,2 кв. м. за рахунок знесення пічного комину в житловій кімнаті 1-3, гараж збудований в 2006 році згідно з рішенням Виконавчого комітету Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області від 26 грудня 2011 року № 68; сарай літ. Б знесено.

З метою з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 19 червня 2014 року в складі судді Бібіка О.В. по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Згідно з Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 7170/8696, складеного 15 жовтня 2014 року старшим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С.Бокаріуса Міщенко І.П., домоволодіння (садиба) АДРЕСА_2 , враховуючи площу та вартість, починаючи з дати придбання, тобто з 21 червня 2003 року по теперішній час з урахуванням проведених у 2004-2007 роках будівельних робіт збільшилося в 2,4 рази (на 242%). Вартість проведених у 2004-2007 роках будівельних робіт, на час проведення оцінки складає 140 290 грн. 00 коп. Ринкова вартість на теперішній час вказаного домоволодіння складає 364 914 грн. 00 коп.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 - представник ОСОБА_3 пояснила, що експерт надав висновок на час, коли в будинку вже проживав ОСОБА_3 та з урахуванням тих робіт, які безпосередньо здійснив її довіритель, що підтверджується відповідними чеками та квитанціями на а. с. 135-161 т. 2.

За таких обставин, для застосування передбачених статтею 62 СК України правил і наслідків, позивач має довести перед судом, крім іншого, факт збільшення вартості майна та істотність такого збільшення. Належними доказами на підтвердження цих обставин є документи, які нададуть змогу зробити порівняльний аналіз вартості спірного майна до моменту збільшення його цінності та після цього.

Разом з тим матеріали справи не містять відомостей, які б підтверджували, що вартість спірного домоволодіння збільшилась з моменту його придбання та до припинення шлюбних відносин між сторонами.

Висновок судової будівельно-технічної експертизи № 7170/8696, складений 15 жовтня 2014 року старшим експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С.Бокаріуса Міщенко І.П., не є беззаперечним доказом на підтвердження збільшення домоволодіння, як за загальною площею, так і за вартістю, оскільки ним визначено ринкову вартість будинку АДРЕСА_2 на час розгляду справи станом на жовтень 2014 року.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ураховуючи викладене, правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 в частині визнання спільною сумісною власністю будинковолодіння та поділ майна відсутні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти перший, четвертий частини першої статті 376 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині визнання спільною сумісною власністю будинковолодіння та поділ майна підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову в позові ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір в розмірі 1 650 грн. 66 коп. за подання апеляційної скарги ОСОБА_3 документально підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 65 т. 5).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_5 - представника ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, сума в розмірі 1 650 грн. 66 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1 п. п. 1, 4, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 29 червня 2018 року скасувати в частині визнання спільною сумісною власністю будинковолодіння та поділ майна скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Олійник Людмила Михайлівна, ОСОБА_4 , про визнання житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю, поділ нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю, визначення порядку користування житловим будинком з надвірними будівлями - відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1 650 грн. 66 коп. (одна тисяча шістсот п`ятдесят грн. 66 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 10 травня 2019 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Р.М.Піддубний

О.Ю.Тичкова