КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/6312/16
Головуючий у суді першої інстанції - Винниченко Л.М.
Номер провадження № 22-ц/824/6018/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2019 року у справі запозовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Міністерство охорони здоров`я України про стягнення моральної шкоди за неналежне надання медичних послуг, припинення господарської діяльності та медичної практики, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та з урахуванням неодноразового збільшення позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь: 25000 грн. на відшкодування моральної шкоди спричиненої неякісним наданням медичних послуг; 2000 грн. на відшкодування витрат пов`язаних з придбання медичних препаратів. А також просив постановити рішення суду , яким припинити господарську діяльність та медичну практику лікаря-стоматолога ОСОБА_1 , та розподілити судові витрати, стягнувши їх із відповідача в дохід держави.

Позовні вимоги позивач мотивував тим, що 25 лютого 2014 року він звернувся за лікарською медичною допомогою до лікаря стоматолога Стоматологічного центру «Русанівка» ОСОБА_1 В медичному центрі його було зареєстровано, видано запрошення та візитну картку, оформлено медичну картку та здійснено певні заходи для заміни металокерамічних коронок на 4-х нижніх передніх зубах, які хитались, а також виписано товарний чек на суму 1850 грн, який був ним оплачений.

Позивач зазначає, що під час звернення до відповідача єдиною претензією було хитання протезу на чотирьох передніх нижніх зубах й під час першого огляду лікар ОСОБА_1 запропонував встановити інші коронки на зуби, посилаючись на те, що він є фахівцем в протезуванні. При цьому відповідачем, з метою підготовки заміни протеза було здійснено підпилювання передніх чотирьох зубів та висвердлено канали в зубах.

На наступний день в нього почали сильно боліти зуби, канали яких були просвердлені відповідачем, піднялась температура, зуби, які були оброблені лікарем сильно роздряпали його язик та губу. На його скаргу щодо сильного болю відповідач 28 лютого 2014 року особисто зробив рентген зазначених зубів, обробив обрізані зуби, порадив придбати ліки та приймати їх протягом 3-4 днів.

В подальшому, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я (підвищився тиск, піднялась ще більше температура, сильний зубний біль та головний біль, безсоння, опухла нижня щелепа), він вимушений був звернутися за допомогою до Центральної стоматологічної поліклініки Міністерства оборони України, де після огляду та обстежень негайно був направлений до Клініки щелепно-лицевої хірургії та стоматології Центрального військового клінічного шпиталю Міністерства оборони України.

Позивач зазначає, що з 06 по 19 березня 2014 року він перебував на стаціонарному лікуванні в зазначеній клініці військового шпиталю Міністерства оборони України й за час лікування у стаціонарних умовах на першому етапі йому було здійснено лікування зазначених зубів (чистка каналів, видалення гною, лікування, пломбування каналів, призначення антибіотиків, призначення знеболюючих ліків, тощо).

В подальшому, після більш детального обстеження, було виявлено радикулярну кісту нижньої щелепи та зроблено операцію під місцевим наркозом, цистектомія з РВК 42, 41 зубів та видалення 43 зуба.

Після загоєння щелепи та зняття швів, позивач вказує, що проходив лікування та підготовку для протезування зазначених зубів. З 02 червня 2014 року йому було поставлено тимчасовий протез на нижні передні зуби, в подальшому було зроблено металокерамічні коронки на видалений зуб та ті зуби, які саме лікував відповідач.

Позивач, посилаючись на надання йому не фахової медичної допомоги як споживачу медичних послуг, внаслідок яких він зазнав моральних та фізичних страждань просив суд у відповідності до норм ст. 23, 1167, 1210 ЦК України покласти на відповідача відшкодування заподіяної шкоди.

Крім того, посилаючись на протизаконну діяльність відповідача, який не має належної ліцензії від МОЗ на здійснення лікарської діяльності як лікар: трасплонтолог, інплантолог та рентгенолог та поставлення лікарем хибного діагнозу, просить суд зобов`язати МОЗ України припинити господарську діяльність та медичну практику лікаря-стоматолога ОСОБА_1

19 липня 2017 року представником ОСОБА_1 - Мазниченко В .П . було подано заяву про призначення судово-медичної експертизи й ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 липня 2017 року вказане клопотання було задоволено й призначено судово-медичну стоматологічну експертизу, проте вказана експертиза не була проведена у зв`язку із відсутністю реагування на клопотання експертної установи й представником відповідача було заявлено клопотання про повторне надіслання справи на проведення судово-медичної експертизи й ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 27 червня 2018 року його було задоволено. В подальшому, у зв`язку з не оплатою відповідачем послуг по проведення вказаної експертизи ухвалу суду було повернуто без виконання .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 000 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального і процесуального права, а саме суд дійшов помилкового висновку про наявність вини відповідача, беззаперечність зв`язку несвоєчасного проведення рентгенологічного дослідження та тяжкого лікування. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі було досліджено обставини справи та не встановлено дійсного причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та моральною шкодою, яку зазнав позивач.

Окрім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що в виписному епікризі №5968, що наданий в Клініці щелепно-лицевої хірургії та стоматології Центрального військового клінічного шпиталю Міністерства оборони України, в розділі «анамнез захворювання» лікарем було зазначено: «вважає себе хворим близько шести місяців, коли став відчувати періодично виникаючі болі у ділянці 42,41,43..»

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2019 року та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

29 березня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від ОСОБА_2 , відповідно до якого вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки вважає, що по даній справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 вже було розглянуто та залишено її без розгляду. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

При апеляційному розгляді справи відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 . доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити у повному обсягу.

Позивач у справі ОСОБА_2 заперечив щодо доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2019 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 25 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 за отриманням медичної стоматологічної допомоги (т.1, а.с. 50-53).

Відповідачем було проведено лікування: знято відбиток, встановлено литу культову вкладку та тимчасові пломби, вартість яких становить 1850,00 грн. (т.1, а.с. 4).

28 лютого 2014 р року ОСОБА_2 з`явився без запису до стоматолога зі скаргами на натертість нижньої губи затисками зубів, у зв`язку з чим було проведено стоматологічні дії та призначено лікування.

Відповідно до епікризу №5968, виданого Клінікою щелепно-лицевої хірургії та стоматології Головного військового клінічного госпіталю МО України, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у клініці щелепно-лицевої хірургії з 06 березня 2014 року по 19 березня 2014 року з діагнозом радикулярна кіста ніжної щелепи. Проведено лікування: ендодотичне лікування 41,42,43 зубів, операція: цистектомія з РВК 42, 41 зубів, видалення 42 зуба в умовах місцевого знеболювання (06 березня 2014 року), анибіотикотерапія, симптоматичне лікування (т. 1, а.с. 27).

Відповідно до висновку за результатами клініко-експертної оцінки якості та обсягів наданої медичної допомоги ОСОБА_2 в умовах ФОП « ОСОБА_1 » комісією встановлено, що під час надання стоматологічної допомоги ОСОБА_8 лікарем- стоматологом ОСОБА_1 несвоєчасно проведено рентгенологічне дослідження зруйнованих 31, 32, 41, 42 зубів, що не відповідає вимогам наказу Міністерства охорони здоров`я України від 23.11.2004 р. №566 «Про затвердження Протоколів надання медичної допомоги за спеціальностями «ортопедична стоматологія», «терапевтична стоматологія», «хірургічна стоматологія», «ортодонтія», «дитяча терапевтична стоматологія» в частині діагностики. Медична картка стоматологічного хворого форми 043/о велась з порушенням наказу Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року №110 (зі змінами), а саме: відсутня форма №003-6/о «Інформативна добровільна згода пацієнта на проведення лікування та на проведення операції та знеболення», в медичній карті відсутній план обстеження і план лікування з особистим підписом пацієнта про згоду. Діагноз «Дефект зубного ряду нижньої щелепи за Бетельманом, 1 клас, II підклас» не відповідає МКХ 10 (т. 1, а.с. 163-165).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 суд визнав, що після звернення за лікарською допомогою до ОСОБА_1 позивач зазнав тяжких наслідків лікування, в результаті неналежного виконання відповідачем свого обов`язку та несвоєчасним проведенням рентгенологічного дослідження позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в заподіянні фізичного болю, тривалому стаціонарному лікуванні, видаленні зуба (т.1, а.с. 27, 79), що призвело до негативних змін та порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, витрачання часу на звернення до лікарів, проведення відновлення стану здоров`я, звернення до суду, у зв`язку з чим, суд визначив суму відшкодування моральної шкоди на рівні 20000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо припинення медичної практики відповідача суд зазначив, що законодавством встановлена відповідна процедура анулювання ліцензії і такого способу захисту прав та законних інтересів чинним законодавством не передбачено і вирішення цього питання не належить до компетенції судів, вимога позивача щодо зобов`язання Міністерства охорони здоров`я України припинити господарську діяльність та медичну практику лікаря-стоматолога ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. Також суд при цьому виходив із того, що вимога щодо зобов`язання припинити господарську діяльність та медичну практику лікаря-стоматолога ОСОБА_1 заявлена до Міністерство охорони здоров`я України, яке є третьою особою по справі, а не відповідачем.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно з пунктами "а", "д", "ї" частини першої статті 6 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 8 Закону України "Про основи законодавства України про охорону здоров`я" держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У результаті звернення до ФОП ОСОБА_1 за наданням медичної допомоги та оплати наданих медичних послуг між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 виникли договірні правовідносини.

В оцінці наведеного апеляційний суд враховує, що якщо у разі ненадання чи неналежного надання медичної допомоги пацієнтові завдана шкода каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, то застосовуються правила як про договірну, так і деліктну відповідальність.

Правове регулювання договірних правовідносин здійснюється за нормами глави 63 книги п`ятої ЦК України та Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 906 ЦК України).

Якщо медична допомога пацієнтові надається за плату, а здійснення суб`єктом господарювання медичної практики у сфері охорони здоров`я передбачає отримання прибутку, то відповідальність за неналежне виконання умов договору надавач медичних послуг нестиме незалежно від наявності вини у його діях. У разі якщо надання неналежних послуг за договором призвело не лише до завдання майнових збитків, а й до завдання шкоди здоров`ю споживача послуг, то наставатиме додатково деліктна відповідальність.

У разі надання медичної послуги, яка містить істотні недоліки, пацієнт як споживач має право на розірвання такого договору, а також на відшкодування завданих йому збитків.

За правилом частини десятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю або майну споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством.

Договірна відповідальність настає за невиконання умов договору, а позадоговірна (деліктна) за спричинену шкоду здоров`ю на підставі правил статей 1166, 1167, 1195 ЦК України.

Звертаючись до суду з цим позовом про відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, ОСОБА_2 його правовими підставами визначив правила статей 1166, 1167 ЦК України.

У цивільному законодавстві питання відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, врегульовані §1 Глави 82 книги п`ятої ЦК України.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК Українифізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для настання відповідальності за завдання шкоди ушкодженням здоров`я необхідна наявність таких умов: протиправна поведінка особи, яка завдала шкоду, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, наявність вини.

У деліктних правовідносинах у сфері надання медичної допомоги протиправна поведінка спрямована на порушення суб`єктивного особистого немайнового права особи, яке має абсолютний характер, - права на медичну допомогу. У сфері надання медичної допомоги протиправними необхідно вважати дії медичного працівника, які не відповідають законодавству у сфері охорони здоров`я, зокрема стандартам у сфері охорони здоров`я та нормативним локальним актам.

Відповідно до частини другої статті 34 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" обов`язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

Таким чином, надання несвоєчасної або некваліфікованої медичної допомоги є протиправною поведінкою медичного працівника.

Згідно з частиною четвертою статті 34 Закону України "Основи законодавства України про охорону здоров`я" лікар не несе відповідальності за здоров`я хворого в разі відмови останнього від медичних приписів або порушення пацієнтом встановленого для нього режиму.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується доводами апеляційної скарги, погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 настало після надання йому медичної допомоги 25 лютого 2014 року. Діагноз, встановлений 25 лютого 2014 року лікарем-стоматологом ОСОБА_1 , відрізнявся від наступних діагнозів, встановлених клінікою щелепно-лицевої хірургії та стоматології Головного військового клінічного госпіталю МО України ( а.с.27 т.1)

Відповідачем під час розгляду справи як в суді першої, так і суді апеляційної інстанції не доведено, що завдання шкоди настало не з його вини. Від проведення судово-медичної експертизи призначеної 27 червня 2018 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва відповідач відмовився - не здійснивши її оплату. ( а.с. 113-124 т.2)

Наявність та розмір майнової шкоди, заподіяної внаслідок неналежного виконання лікарем професійних обов`язків, встановлено на підставі письмових доказів у справі та показів свідків у справі, яким суд першої інстанції надав відповідну оцінку.

В оцінці наявності причинного зв`язку між діями медичного працівника та завданням шкоди апеляційний суд враховує, що на підставі письмових доказів судом першої інстанції встановлено негативні наслідки у вигляді погіршення стану здоров`я позивача, що виникли у зв`язку з діями лікаря, який надав некваліфіковану медичну допомогу пацієнтові.

Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, а також постанові КЦС в складі ВС від 27 лютого 2019 року у справі № 755/2545/15-ц (провадження № 61-47866св18).

Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції наведені правила норм матеріального права врахував, дослідивши зібрані у справі докази, надавши їм оцінку та обґрунтувавши прийняття чи відхилення доказів, не встановив відсутності вини у діях відповідача, оскільки ФОП ОСОБА_1 не спростував наявності вини у його діях у завданні шкоди здоров`ю ОСОБА_2

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК Україниморальна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано презумпцію його вини у настанні негативних наслідків щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 , суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про відшкодування моральної шкоди.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції дав оцінку поведінці відповідача, тривалості страждань позивача та наслідкам надання відповідачем некваліфікованої медичної допомоги. Зважаючи на системну оцінку доказів та обставин справи, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про часткове задоволення вимог позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн, які ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права до спірних правовідносин.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до законного та обґрунтованого висновку про часткове доведення позивачем ОСОБА_2 позовних вимог належними та допустимими доказами, та не спростування відповідачем зазначених доказів.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову, а рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого рішення.

Вирішуючи клопотання позивача у справі ОСОБА_2 щодо постановлення у вказаній справі окремої ухвали та направлення матеріалів щодо необхідності розслідування факту виготовлення та використання підробленого документу колегія суддів враховує, що відповідно до відповіді начальника слідчого відділу Дніпровського УП ГУ НПУ у місті Києві від 14 березня 2017 року зазначеним відділом уже проводиться досудове розслідування за фактом підробки медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_2 (а.с.204 т.1)

Крім того, в зазначеному клопотанні позивач просить апеляційний суд винести окрему ухвалу на адресу Міністерства охорони здоров`я України для припинення протиправної та протизаконної діяльності лікаря-стоматолога ОСОБА_1

Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вирішуючи спір у вказаній частині позовних вимог не встановив обставин, які б свідчили про протиправність діяльності відповідача і позивач зазначене рішення суду не оскаржував, погодившись із даним висновком суду першої інстанції.

Щодо клопотання позивача про направлення окремої ухвали відносно представників відповідача - адвокатів Тарковського К.О. та Мазниченко В.П. , то колегія суддів не знаходить достатніх підстав для винесенні щодо них окремої ухвали.

Також колегія суддів враховує, що винесення окремої ухвали відповідно до положень ст. 385 ЦПК України є право суду апеляційної інстанції, а не його обов`язком, тому зазначене клопотання позивача у справі ОСОБА_2 колегія суддів визнає не достатньо обґрунтованим, а тому залишає його без задоволення.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 січня 2019 рокузалишити без змін.

Клопотання ОСОБА_2 щодо постановлення у вказаній справі окремої ухвали залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Мотивований текст постанови виготовлено 03 червня 2019 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв