ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №592/17953/18

Номер провадження 22-ц/816/2150/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенко В. І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 січня 2019 року в складі судді Фоменко І.М., ухваленого у м. Суми,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», мотивуючи вимоги тим, що він перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». 03.10.2018 року був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, при звільненні з ним не було проведено повного розрахунку. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 65796,66 грн та вихідну допомогу при звільненні.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 16.01.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої заробітної плати, за вирахуванням податків, в розмірі 65796,66 грн. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 суму вихідної допомоги, без урахування податків, зборів і обов'язкових платежів, в розмірі 20541,38 грн. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір у сумі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що копія розрахункового листа, яка додана до позовної заяви, не є належним та допустимим доказом підтвердження заборгованості із заробітної плати.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не направлено.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання». 03.10.2018 року його було звільнено з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Згідно з наданою ОСОБА_1 копією розрахункового листа за вересень 2018 року, виданого йому роботодавцем, завіреною належним чином, заборгованість підприємства із заробітної плати станом на 01.09.2018 року становить 65796,66 грн (а.с. 9).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач у день звільнення позивача з роботи не провів з ним повний розрахунок, внаслідок чого виник борг з невиплаченої заробітної плати в розмірі 65796,66 грн та підлягає стягненню вихідна допомога в розмірі 20541,38 грн, обрахована з урахуванням відомостей з ПФУ про застраховану особу.

Проте повністю з таким висновком місцевого суду колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно з ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача сум заборгованості із заробітної плати та вихідної допомоги, однак не вірно визначився з розміром таких стягнень.

Відповідно до довідки про заробітну плату від 19.03.2019 року №16-07/398, наданої ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (а.с. 43), на день звільнення ОСОБА_1 сума заробітної плати, яка підлягала виплаті ОСОБА_1 складає 107370,93 грн, за вирахуванням податків зборів і обов'язкових платежів, в тому числі сума вихідної допомоги в розмірі 33207,71 грн, без вирахування податків зборів і обов'язкових платежів.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнення заробітної плати та вихідної допомоги, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, через неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, підлягає зміні з ухваленням нового судового рішення в цій частині про стягнення з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 107370,93 грн заборгованості із заробітної плати, за вирахуванням податків зборів і обов'язкових платежів, в тому числі сума вихідної допомоги в розмірі 33207,71 грн, без вирахування податків зборів і обов'язкових платежів.

В іншій частині рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування немає.

На підставі частини 9 ст.141 ЦПК України, у зв'язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій підприємства за затримку розрахунку при звільненні позивача, апеляційний суд покладає на відповідача повністю судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи судами першої і апеляційної інстанцій незалежно від результатів розгляду справи.

Вирішуючи питання касаційного оскарження, апеляційний суд керувався висновками ЄСПЛ, який у справі "Азюковська проти України" (заява № 2693/18) який визнав неприйнятною заяву про оскарження відмови Верховного Суду переглянути рішення попередніх судів через малозначність справи, що виникла з трудових правовідносин. Суд не знайшов порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки спір стосується саме виплат у трудових правовідносинах, тому відповідно ч. 6 ст. 19 ЦПК України апеляційний суд визнає дану справу малозначною через незначну її складність.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 16 січня 2019 року в частині визначення розміру стягнення заробітної плати та вихідної допомоги змінити та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 107370,93 грн заборгованості із заробітної плати, за вирахуванням податків зборів і обов'язкових платежів, в тому числі сума вихідної допомоги в розмірі 33207,71 грн, без вирахування податків зборів і обов'язкових платежів.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко