Справа № 465/6599/18 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/628/19 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколота Т.І.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін, розглянувши в порядку письмово провадження юез повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави України, командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 , державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до держави України, командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 , державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням визнано неподаною та повернуто позивачу.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції допустив порушення вимог ч. 1 ст. 39 і ч. 4 ст. 10 ЦПК України та недотримався правових позицій ЄСПЛ у питанні щодо забезпечення судом безсторонності судового розгляду, оскільки, на думку скаржника судя Мартинишин М.О. повинен був заявити собі самовідвід, однак цього не вчинив.
Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційній скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч.1 ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року скасуванню на підставі пп.6 ч.1 ст.376 ЦПК України з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Пунктом 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Встановлено, що в жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду з позовом до держави України, командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_2 , державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2018 року вищезгадану позовну заяву залишено без руху оскільки така, на думку суду, була подана без додержання вимог ЦПК України, зокрема, з підстав, що позивачем не вказано:
- повне найменування (для юридичних осіб) - органу в особі держави України, його місцезнаходження, поштовий індекс,
- ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;
- відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися;
- відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які
очікує понести у зв`язку із розглядом справи;
- підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Окрім цього, позивачем не подано до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не виконав вимоги ухвали суду від 05 листопада 2018 року про залишення без руху та не усунув вказані в ухвалі недоліки позовної заяви.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", в ухвалі повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).
Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Тобто Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції не врахував, що заява за формою і змістом відповідає вимогам ст.ст.175-177 ЦПК України, а подання додаткових доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.
З урахуванням зазначених обставин, у суду першої інстанції не було правових підстав для повернення позовної заяви, відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, ухвала Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст., 367, 368, п.6 ч. 1 ст.374, ст.379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 22 січня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженою у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 02 травня 2019 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.