ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5513/19 Справа № 214/933/19 Суддя у 1-й інстанції - Гринь Н. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне казначейство України,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, в порядку ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 березня 2019 року про повернення позовної заяви, яка постановлена суддею Гринем Н.Г. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного казначейства України із позовом про стягнення збитків та моральної шкоди.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 05 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, оскільки позовна заява була подана без додержання вимог ст.ст. 175,177 ЦПК України.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 березня 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу з підстав не виконання позивачем вимог ухвали суду про залишення без руху позовної заяви.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції через порушення вимог процесуального законодавства. В мотивування апеляційної скарги позивач зазначає, що на підставі ЗУ «Про судовий збір» він звільнений від його сплати. А також вважає, що законодавством не заборонено звертатися до суду із позовом викладеним російською мовою.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржувана ухвала входить до переліку, передбаченого ч.1 ст. 353 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції керувався ч.3 ст. 185 ЦПК України та виходив з того, що позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 05 лютого 2019 року про залишення позовної заяви без руху в частині викладення позовної заяви російською мовою.

Колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч.1, ч.2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч.3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Як видно з матеріалів справи, ухвалою суду від 05 лютого 2019 року, позовну заяву залишено без руху, через не надання позивачем розрахунку сум заявленого позову, доказів, що підтверджують обставини справи; доказів сплати судового збору, або підстав для його звільнення (а.с.3).

На виконання ухвали суду, позивачем 13 березня 2019 року надано пояснення до позовної заяви та уточнений текст позовної заяви щодо заявлених позовних вимог (а.с.7,8). В поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що на підставі ЗУ «Про судовий збір» звільнений від його сплати, оскільки виникли правовідносини стосуються виконання рішення суду про стягнення коштів за незаконне засудження. В уточненій позовній заяві позивач зазначає код ЄДРПУ відповідача та наводить розрахунок сум заявленого ним позову. Проте, позивач виклав пояснення та уточнений позов російською мовою, вважаючи що законодавством не заборонено викладати позовну заяву російською мовою.

Проте, із даним твердженням позивача та доводами апеляційної скарги, колегія суддів не може погодитися, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 9 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Згідно з частинами першою та третьою статті 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» судочинство в Україні у цивільних, господарських, адміністративних і кримінальних справах здійснюється державною мовою. Сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року у справі № 10-рп/99 зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовна заява, подана ОСОБА_1 повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Заявник не позбавлений права звернутися до перекладача з метою приведення позовної заяви у відповідність до вимог закону.

Посилання апелянта на положення ст.1 Протоколу 12, ст.14 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» в частині дискримінації за мовою, колегія суддів вважає неприйнятними.

Стаття 14 Конвенції не має автономного статусу у конвенційній системі захисту прав людини, її потрібно застосовувати у поєднанні з іншими положеннями Конвенції.

З урахуванням того, що позивач ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушених прав, сфера захисту його конвенційних прав передбачена положеннями ст.6 Конвенції.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, вимога суду першої інстанції викласти звернення до суду державною (українською) мовою, що передбачене діючим процесуальним законодавством не може бути розцінене, як дискримінація за мовою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Державного казначейства України про стягнення збитків та моральної шкоди, через невиконанням ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, яка була викладена позивачем російською мовою.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Апеляційний суд Дніпропетровської області, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 04 червня 2019 року.

Головуючий:

Судді: