Справа № 159/319/19 Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т. Д.
Провадження № 22-ц/802/406/19 Категорія: 47 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Матвійчук Л.В.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ковельської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Ковельської міської ради від 27.06.2018 року №39/42 "Про надання згоди на викуп земельної ділянки" та визнання незаконним і скасування рішення Ковельської міської ради від 27.12.2018 року №46/54 "Про продаж у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1" за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ковельської міської ради про визнання незаконними рішень ради.

Покликався на те, що рішенням Ковельської міської ради від 27 червня 2018 року № 39,42 надано дозвіл ОСОБА_2 на викуп земельної ділянки площею 151 кв. м. по АДРЕСА_2. Рішенням Ковельської міської ради від 27 грудня 2018 року № 46/54 надано дозвіл на продаж ОСОБА_2 у приватну власність шляхом викупу земельної ділянки площею 151 кв.м. по АДРЕСА_2.

Вказані рішення позивач вважає незаконними з огляду на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 та земельної ділянки суміжної із спірною земельною ділянкою. Надання у власність спірної земельної ділянки, яка включає в себе проїзд з вул. Незалежності до його помешкання та власної земельної ділянки призведе до ліквідації земельної ділянки, унеможливить проїзд до цих об'єктів.

Просить визнати незаконними та скасувати рішення Ковельської міської ради від 27.06.2018 року №39/42 "Про надання згоди на викуп земельної ділянки" та від 27.12.2018 року №46/54 "Про продаж у приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1".

ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову. З врахуванням змісту позовних вимог вважає, що за відсутності обтяжень на земельну ділянку, щодо якої винесені оскаржувані ним рішення, існує реальна небезпека її відчуження відповідачем, створення перешкод для під'їзду до помешкання, господарської споруди заявника та належних йому земельних ділянок.

Заявник вказує, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення від 27.06.2018 р. № 39/42 Ковельської міської ради «Про надання згоди на викуп земельної ділянки», рішення від 27.12.2018 р. № 46/54 Ковельської міської ради «Про надання згоди на викуп земельної ділянки», накладення арешту на земельну ділянку площею 151 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1 та заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, на яких згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» покладено обов'язки державного реєстратора, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 151 кв. м, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться по АДРЕСА_1.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2019 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в даній цивільній справі відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, у зв'язку з порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, та постановити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити в повному обсязі

Заслухавши заявника, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а увалу суду - без змін.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд виходив з того, що заявником не надано будь-яких належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частинами першою-другою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під забезпеченням позову розуміється вжиття судом передбачених законом заходів, які створюють реальну гарантовану можливість для виконання в майбутньому рішення у справі в разі задоволення заявленого позову.

При цьому, забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

При цьому відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов'язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність безпосереднього зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що заявник ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не зазначив причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов та не надав відповідні докази, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких він звернулася до суду.

Крім того, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності та мають бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи до забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про визнання незаконними рішення Ковельської міської ради, якими надано дозвіл на викуп земельної ділянки ОСОБА_2, а просить накласти арешт на земельну ділянку та заборони державним реєстраторам здійснювати реєстрацію право власності на дану земельну ділянку. Позивачем лише оспорено правомірність прийнятих Ковельської міською радою та не заявлено вимог щодо земельної ділянки по АДРЕСА_1. Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що заходи забезпечення позову, які просить застосувати позивач не можуть вважатись співмірними із заявленими ним вимогами.

Крім того клопотання позивача про забезпечення позову у вигляді зупинення дії рішень Ковельської міської ради у цій справі є рівнозначними задоволенню його позовних вимог,що є недопустимим.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заявником не надано будь-яких належних та переконливих доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків судді першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2019 року в даній справі-без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий:

Судді: