справа № 756/282/19 головуючий у суді І інстанції - Жук М.В.
провадження № 22-ц/824/5646/19 суддя-доповідач у ІІ Інстанції - Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, заінтересовані особи - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», про розкриття інформації, що містить банківську таємницю, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області звернулося до суду з заявою та просило зобов`язати ПАТ «Універсал Банк» розкрити Головному управлінню Державної фіскальної служби у Рівненській області інформацію, що містить банківську таємницю відносно ФОП ОСОБА_1 , а саме направити на адресу заявника інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 із зазначенням призначення платежу, дати платежу, назви та кодів контрагентів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2017 року.

Заява обґрунтована тим, що на підставі наказу ГУ ДФС у Рівненській області від 29 травня 2018 року про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, та правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вказаний період тривалістю 10 робочих днів з 11 червня 2018 року. Вказаний наказ та повідомлення були направлені 29 травня 2018 року та отримані ФОП ОСОБА_1 31 травня 2018 року. Однак, 11 червня 2018 року ФОП ОСОБА_1 повідомила у ГУ ДФС у Рівненській області про те, що вона не допускає до планової документальної перевірки у зв`язку із відсутністю службових посвідчень та оскарженням наказу від 29 травня 2018 року. Повноваження посадових осіб, які прибули на перевірку, підтверджено відповідними довідками, які було надано для огляду перед початком перевірки разом з паспортами громадян України, наказом про проведення перевірки та направленням на проведення перевірки. Однак, ФОП ОСОБА_1 відмовилася від надання письмових пояснень та документів, необхідних для проведення перевірки. Таким чином, 11 червня 2018 року ФОП ОСОБА_1 не виконала законні вимоги посадових осіб, а саме не допустила до проведення планової виїзної документальної перевірки. Такі дії ФОП ОСОБА_1 вчиняє не вперше.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року у задоволенні заяви Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на обставини, які викладені у позовній заяві, а також зазначає, що суд не надав належної оцінки тому, що ці обставини свідчать про наявність податкових ризиків у діяльності платника податків, про можливі порушення податкового, валютного та іншого законодавства. Суд першої інстанції не взяв до уваги п.п. 20.1.5 п.20.1 ст. 20, п.73.4 ст. 73 ПК України, ст. 60, 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Метою розкриття банківської інформації є з`ясування наявності та розміру доходів платника податків ФОП ОСОБА_1 для визначення сум її податкового зобов`язання, за період, за який мала бути проведена документальна планова виїзна перевірка її господарської діяльності. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції послався на норми Закону України «Про державну податкову службу в Україні», який втратив чинність 19 листопада 2012 року. Заявник вказує на те, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року, у справі № 761/21890/18 з аналогічних підстав була задоволена заява про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що наказом ДФС ГУ ДФС у Рівненській області від 29 травня 2018 року № 1577 згідно планом-графіком проведення документальних планових перевірок суб`єктів господарювання наказано провести документальну планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року та правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2017 року тривалістю 10 робочих днів з 11 червня 2018 року (а.с.7).

Повідомленням від 29 травня 2018 року № 457/17.00.13-05 ГУ ДФС у Рівненській області повідомлено ФОП ОСОБА_1 . про проведення 11 червня 2018 року документальної планової перевірки (а.с.8).

Згідно записів у направленнях ГУ ДФС у Рівненській області на перевірку від 08 червня 2018 року №1205/1700-13-05 та №1206/17-0013-05 від 08 червня 2018 року, згідно якого ГУ ДФС у Рівненській області проводить з 11 червня 2018 року документальну планову виїзну перевірку, ФОП ОСОБА_1 до перевірки не допустила, посилаючись на те, що не пред`явлено службове посвідчення та оскаржено наказ, про що складений відповідний акт № 222/17-00-13-05/ від 11 червня 2018 року (а.с.10-11, 14).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції керувався ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні» та пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, ст. 75 Податкового Кодексу України.

Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п. 11 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Згідно ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації. Інформація про банки чи клієнтів, що збирається під час проведення банківського нагляду, становить банківську таємницю.

Згідно з ч. 3 ст. 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону.

Статтею 62 вказаного Закону передбачаються випадки розкриття банком інформації щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками. Зокрема, така інформація розкривається банком центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику або за рішенням суду.

Крім того, вимоги до захисту, зберігання, використання та розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, визначені Правилами зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженими постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 № 267 (далі - Правила № 267).

Порядок та межі розкриття банками інформації, що містить банківську таємницю, визначені розділом 3 Правил № 267.

Пунктом 3.2 Правил № 267 передбачено, що банки зобов`язані виконувати рішення суду про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, у порядку, установленому законодавством України. За рішенням суду про розкриття інформації, що становить банківську таємницю, банк розкриває інформацію в обсязі, визначеному рішенням суду.

Звертаючись до суду з заявою, Головне управління Державної фіскальної служби у Рівненській області вказує на те, що ним було видано наказ про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань нарахування та сплати податків і зборів за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, та правильність нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за вказаний період. Однак, ФОП ОСОБА_1 не виконала законні вимоги посадових осіб, а саме не допустила до проведення планової виїзної документальної перевірки.

Відповідно до вимог ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з п.п. 20.1.5. п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Згідно зі ст. 77 ПК України документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.

План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування та затвердження плану-графіка, перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або не надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що 31 травня 2018 року ФОП ОСОБА_1 отримала копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення перевірки за 10 днів до початку перевірки (а.с.9).

Однак, заінтересована особа відмовилася допускати працівників ДФС ГУ ДФС у Рівненській області для проведення такої перевірки у зв`язку з відсутністю службових посвідчень та оскарженням наказу від 29 травня 2018 року.

Податковий кодекс України вимагає пред`явлення службового посвідчення під час проведення перевірки, однак, непред`явленням його працівниками заявника ФОП ОСОБА_1 у даному випадку не порушено права останньої.

Так, з матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що ФОП ОСОБА_1 було пред`явлено довідки, в яких зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 працюють на посаді головного державного ревізора-інспектора відділу контролю перевірочної роботи фізичних осіб управління податків і зборів з фізичних осіб Головного управління державної фіскальної служби у Рівненській області. Вказані особи пред`явили ФОП ОСОБА_1 паспорти громадянина України. Отже, заінтересована особа мала можливість пересвідчитись, що з метою проведення перевірки до неї прибули посадові особи ДФС України, які мали відповідні повноваження.

Оскарження ФОП ОСОБА_1 наказу від 29 травня 2019 року про проведення документальної планової перевірки у силу вимог ст. 81 ПК України не є підставою для відмови у допуску працівників контролюючого органу для її проведення.

З наявної у матеріалах справи довідки ГУ ДФС у Рівненській області за ФОП ОСОБА_1 обліковуються наступні рахунки в ПАТ «Універсал банк»: № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 .

Оскільки ФОП ОСОБА_1 не допускає працівників ГУ ДФС у Рівненській області до проведення документальної планової перевірки, з метою реалізації та виконання покладених на заявника Податковим кодексом України прав та обов`язків, останній має право на отримання інформації, що містить банківську таємницю.

Заінтересована особа ФОП ОСОБА_1 отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі, заяву та була повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції (а.с.23). Однак, жодних заперечень щодо поданої заяви та обставин, зазначених у ній, від ФОП ОСОБА_1 не надходило.

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції не звернув увагу на вищезазначені обставини, а обмежився лише посиланням на ст. 10 Закону України «Про державну податкову службу в Україні», який втратив чинність на підставі Закону № 5083-VI від 05 липня 2012 року.

Рішення суду першої інстанції не вмотивоване, суд не зазначив, з яких мотивів він виходив, відмовляючи у задоволенні заяви та не надав оцінку наданим сторонами доказам, а обмежився лише посиланням на Закон, який втратив чинність, та на ст. 20, 75, 82 ПК України, ст. 290 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що під час розгляду судом першої інстанції заяви порушено норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови по суті вимог заявника.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі заяви Головним управлінням Державної фіскальної служби у Рівненській області не було сплачено судовий збір у розмірі 881 грн., а при подачі апеляційної скарги заявник сплатив 1 321 грн. 50 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення заяви, несплачений заявником судовий збір у суді першої інстанції підлягає стягненню з заінтересованої особи ФОП ОСОБА_1 у дохід держави. На користь заявника підлягає стягненню з заінтересованої особи ФОП ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подачу апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись статтями374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 21 січня 2019 року скасувати та прийняти постанову.

Заяву Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області, заінтересовані особи - фізична особа-підприємець ОСОБА_1, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», про розкриття інформації, що містить банківську таємницю задовольнити.

Зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (місце знаходження - вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ, ) розкрити Головному управлінню Державної фіскальної служби у Рівненській області інформацію, що містить банківську таємницю відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ), а саме направити на адресу Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 із зазначенням призначення платежу, дати платежу, назви та коду ЄДРПОУ контрагентів за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2017 року.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) у дохід держави судовий збір у розмірі 881 (вісімсот вісімдесят одна) гривня.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) на користь Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області (місце знаходження - вул. Відінська, 12, м. Рівне, ) судовий збір у розмірі 1 321 (одна тисяча триста двадцять одна) гривня, 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 23 травня 2019 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.