ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2019 року м. Чернівці

Справа № 725/5254/18

Провадження №22-ц/822/477/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.,

секретар - Ковальчук Н.О.

за участю: позивача - ОСОБА_1 , його представника - ОСОБА_2 , представника відповідача - Осовської М.М. , представника третіх осіб - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , про визнання права власності на спадкове майно, головуючий у І-й інстанції - Федіна А.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2018 року звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що з 20 грудня 2016 року він постійно проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 .

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла і після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме, на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 вересня 1994 року, та допоміжне приміщення (підвал) площею 15,8 кв.м. у житловому будинку АДРЕСА_1 , яке належало покійній на підставі п. 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16 липня 2002 року №195/6.

Вказував на те, що інших спадкоємців щодо майна ОСОБА_8 немає та з метою прийняття спадщини він звернувся з відповідною заявою в органи нотаріату та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого за ним визнано право власності на вказану квартиру.

Однак реалізувати своє право на отримання у спадщину вищезазначеного допоміжного приміщення він не може, оскільки постановою державного нотаріуса Першої чернівецької державної нотаріальної контори від 12 серпня 2018 року №1046/02-31 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане майно, оскільки ним нотаріусу не надано правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на спірне допоміжне приміщення.

Також аргументував вимоги тим, що спірне допоміжне приміщення належало його матері на підставі рішення органу місцевого самоврядування, проте остання за життя не зареєструвала у встановленому законом порядку своє право власності на вказане нерухоме майно, у зв`язку з чим відсутній відповідний правовстановлюючий документ.

Просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 право власності на допоміжне приміщення літ. IV площею 15,8 кв.м. у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на допоміжне приміщення літ. IV площею 15,8 кв.м. у житловому будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 .

На зазначене рішення суду представник третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим. У позивача відсутні підстави посилатися на п. 2 рішення №195/6 від 16 липня 2002 року виконавчого комітету Чернівецької міської ради як на правовстановлюючий документ чи доказ на підтвердження права власності, оскільки рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради не є правовстановлюючим документом, на підставі якого можливо провести державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно.

Спірне приміщення не є підвалом, оскільки розташоване на 1-му житловому поверсі та не входить до складу приміщень 2-го поверху, де розташована успадкована позивачем квартира № 3 . Дане приміщення є кімнатою, яка входить до складу приміщень, розташованих на житловому поверсі №1 , де розташовані квартири №№ 1 , 2 а тому визнання права власності на це приміщення за позивачем порушує права третіх осіб.

На апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 подав відзив, у якому просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що спірне допоміжне приміщення належало спадкодавцю. Будь-яких ознак здійсненого самочинного будівництва в матеріалах інвентаризаційної справи, а також в технічному паспорті, судом не встановлено. Той факт, що за життя його матері не було зареєстровано її право власності на спірне допоміжне приміщення, яке за рішенням органу місцевого самоврядування передано у власність спадкодавцю, не впливає на можливість поновлення його порушеного права, як спадкоємця, шляхом визнання права власності спірне допоміжне приміщення в порядку спадкування.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 . 20 липня 2018 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану квартиру.

Також встановлено, що пунктом 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16 липня 2002 року №195/6 передано безоплатно у власність ОСОБА_8 , власниці квартири АДРЕСА_1 , допоміжне приміщення площею 15,80 кв.м.

Постановою державного нотаріуса Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Літун М.В. від 12 липня 2018 року №1046/02-31 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на приміщення площею 15,8 кв.м., що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності вказаного майна спадкодавцю.

У відповідності до постанови 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

За змістом частини другої статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Частиною другою статті 4 та частиною першою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) роз`яснено, що допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і та інше) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

У Рішенні Конституційного Суду України від 09 листопада 2011 року № 14-рп/2011 зазначено, що положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що визнання права власності на спірне приміщення, яке розташоване на першому поверсі будинку літ. А по АДРЕСА_1 , за позивачем порушує права третіх осіб, які є власниками квартир 1, 2 у вказаному житловому будинку.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 цього Кодексу). У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом порушеного права за правилами позовного провадження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , помилково вважаючи, що спірне допоміжне приміщення належало на праві власності ОСОБА_8 , яка належним чином не оформила на себе право власності, а тому право спадкоємця підлягає поновленню.

Враховуючи норми матеріального права, що урегульовують спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності в порядку спадкування на спірне допоміжне приміщення, оскільки це приміщення є складовою частиною житлового будинку і перебуває у спільній власності всіх співвласників житлового будинку по АДРЕСА_1 , а визнання за позивачем права власності на це приміщення у порядку спадкування не відповідає вимогам закону.

Згідно з частинами 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В частині 1 статті 81 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

За вимогами статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірне нежитлове приміщення належало його матері на праві приватної власності, а відтак відсутні підстави вважати, що це майно входило до складу спадщини після її смерті.

У відповідності до пунктів 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно.

Частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_6 за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1 116 грн.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 слід стягнути 1 116 грн в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 лютого 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, треті особи - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , про визнання права власності на спадкове майно, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 1 116 гривень у відшкодування витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 червня 2019 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк