Справа № 310/9559/18
РІШЕННЯ

Іменем України

22 квітня 2019 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Дністрян О.М.,

при секретарі Уставицькій Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бердянської регіональної товарної біржі «Нерухомість Приазовя» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1, від імені якого діє представник ОСОБА_3, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Бердянської регіональної товарної біржи «Нерухомість Приазовя», про визнання договору купівлі-продажу дійсним, мотивуючи тим, що 15.07.1999 року був укладений договір купівлі-продажу ј частини житлового будинку №7 по вул. Рєпіна в м. Бердянську між продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_4. Зазначений договір був оформлений та зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя», про що складено запис в журналі реєстрації угод за №193 від 15.07.1999р.. Право власності на зазначену частину будинку за ОСОБА_4 було зареєстровано Бердянським КПТІ 12.06.2001 року. 18.04.2018 року ОСОБА_4 померла, за життя вона склала заповіт, яким все своє майно заповідала позивачу ОСОБА_1. Проте під час звернення до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на зазначений житловий будинок через те, що договір купівлі-продажу нерухомості від 15.07.1999 року не був посвідчений нотаріально. Зазначив, що ОСОБА_5 фактично повністю виконала угоду купівлі-продажу вказаної частини будинку, вона повністю розрахувалася за угодою, отримала відповідні документи, вселилася туди і жила в цьому будинку до своєї смерті. Враховуючи, що він не може оформити свої спадкові права, просив визнати договір купівлі-продажу нерухомості від 15 липня 1999 року, зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» за номером № 193 від 1999р., що укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, на підставі якого ОСОБА_4 отримала у власність ј частину житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Рєпіна, буд.7, в м. Бердянськ Запорізької області, дійсним.

До початку судового засідання від представника позивача ОСОБА_3 (довіреність від 04.11.2018р.) надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.

Відповідачі, які були сповіщені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до суду не зявились, про причини неявки не повідомили. Тому суд у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 липня 1999 року ОСОБА_4 придбала на підставі договору купівлі-продажу нерухомості у ОСОБА_2 ј частину домоволодіння, яке знаходиться за адресою: вул. Рєпіна, буд.7, в м. Бердянськ, Запорізької області, за яку сплатила 2149 грн.

Вказаний договір купівлі-продажу частини житлового будинку на підставі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991р. був зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя», про що зроблений відповідний запис в «Журналі реєстрації угод» за № 193 від 15.07.1999 року (а.с.7).

Крім того, право власності за ОСОБА_4 на зазначену частину домоволодіння, розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. Рєпіна, буд.7, на підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу було зареєстровано Бердянським підприємством з технічної інвентаризації 12.06.2001 року (а.с.7).

Між сторонами по договору, тобто ОСОБА_2 та ОСОБА_4, була досягнута домовленість щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу нерухомості та відбулося повне його виконання: одна сторона (продавець) передав майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець прийняв майно і сплатив за нього певну грошову суму й сторони здійснили реєстрацію договору в Бердянському підприємстві з технічної інвентаризації, але договір купівлі-продажу нерухомості не був посвідчений нотаріально через юридичну необізнаність сторін.

Також судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно… №164480786 від 22.04.2019р., ѕ частини житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами належить на праві власності ОСОБА_4 на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду №2-317/11 від 22.03.2011 року.

18 квітня 2018 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ЖС №421457 від 18.04.2018р. (а.с.10).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно заповідала ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області 21.01.2016р., р.№10.

Згідно листа приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_6 №79/01-16 від 01.04.2019р., та копії спадкової справи №36/2018, після смерті ОСОБА_4 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернувся ОСОБА_1 Постановою нотаріуса від 19.10.2018р. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, пров. Рєпіна, буд. 7, оскільки ј частина вказаного житлового будинку придбана спадкодавцем за договором купівлі-продажу, який не був посвідчений нотаріально, він не є недійсним (а.с.75-88).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що

набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК Української РСР 1963 року.

За змістом ст.ст 128, 153 ЦК Української РСР (1963 року), чинного на час виникнення спірних правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.

При вирішенні питання щодо правомірності набуття права власності суд повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному законом.

Згідно ч.1 ст. 227 ЦК Української РСР (1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору.

Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно ст. 15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.

Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, тому що, згідно ст.ст. 224, 227 ЦК Української РСР (1963 року) договір купівлі-продажу обєкту нерухомості повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Але у відповідності зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 р. «Про судову практику по справам про визнання угод

недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставіч.2 ст. 47 ЦК (1963р.) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Реєстрація Бердянським підприємством з технічної інвентаризації за ОСОБА_4 права власності на частину домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на 12.06.2001 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року № 56, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею.

Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна.

Отже, зазначене вище свідчить про узгодження між сторонами угоди щодо усіх істотних її умов, зокрема щодо факту продажу, об'єкту продажу нерухомості, ціни, продавець був власником і мав право на відчуження цієї частини будинку та отримав кошти за будинок, і всі ці умови відображені в письмовому договорі.

Досягнуті умови договору купівлі-продажу мали силу, сторонами не змінювалися і не оспорювалися, договір виконано продавцем і покупцем, тобто біржовий договір купівлі-продажу від 15 липня 1999 року носив реальний характер, повністю виконаний сторонами. Реєстрація за ОСОБА_4 права власності на частину житлового будинку на підставі даного договору є законною та не оспорювалась.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується домовленість сторін угоди з усіх істотних умов договору і відбулося його повне виконання, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,76,141, 263-265 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу 1/4 частини домоволодіння, розташованого за адресою: Запорізька область, місто Бердянськ, вулиця Рєпіна, буд. 7, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» 15 липня 1999 року за № 193.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 26 квітня 2019 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області ОСОБА_7