ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5310/19 Справа № 205/3629/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства "УкрСиббанк" на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Друга дніпровська державна нотаріальна контора, про стягнення заборгованості зі спадкоємців в межах вартості успадкованого майна, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк", найменування якого змінено на акціонерне товариство "УкрСиббанк" (далі - АТ "УкрСиббанк")звернулось до суду з уточненим позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зі спадкоємців в межах вартості успадкованого майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року позовну заяву було залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Не погодившись з такою ухвалою, АТ "УкрСиббанк" звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просили ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року скасувати та направити справу до того ж суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач 11 вересня 2018 року направив на адресу суду заяву про відкладення розгляду справи та подальше направлення усієї кореспонденції за адресою - АДРЕСА_1 , втім після 02 листопада 2018 року жодної поштової кореспонденції банк не отримував, судову повістку та ухвалу суду від 31 жовтня 2018 року про визнання явки представника позивача обов`язкової також не отримували.

Правом на надання відзиву сторони по справі не скористались.

Заяву банку від 21 травня 2019 року за вх. №22ЕП-2756 про відкладення розгляду справи колегія суддів вважає необґрунтованою та, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, вважає за необхідне розглянути її за відсутності належним чином сповіщеного позивача.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що будучи належним чином повідомленим, представник позивача, явка якого була визнана обов`язковою, не з`явився у судові засідання 03 квітня 2018 року, 22 травня 2018 року та 31 жовтня 2018 року

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, в тому числі позивача.

Зокрема частиною 5 статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду,крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що право суду на залишення позовної заяви без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, можливе лише за відсутності заяви позивача про розгляд справи без його участі, і його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Умовою для застосування п.3 ч.1 ст.257 та ч.5 ст.223 ЦПК України є повторність (двічі поспіль) неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином про час і місце судового розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не був належним чином сповіщений про судове засідання призначене на 03 квітня 2018 року, оскільки у матеріалах справи відсутні відповідне поштове повідомлення про отримання судової повістки.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 03 квітня 2018 року визнано явку представника позивача обов`язковою та відкладено справу на 22 травня 2018 року (а.с.129).

Про судове засідання 22 травня 2018 року позивача також не було сповіщено належним чином.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 травня 2018 року визнано явку представника позивача обов`язковою та відкладено справу на 06 серпня 2018 року (а.с.133).

06 серпня 2018 року представник позивача приймав участь у судовому засідання та розгляд справи було відкладено на 11 вересня 2018 року (а.с.169-170,171).

11 вересня 2018 року від позивача надійшла заява про відкладення розгляду даної справи та направлення кореспонденції за адресою - АДРЕСА_1 (а.с.173).

11 вересня 2018 року розгляд справи було відкладено на 31 жовтня 2018 року (а.с.176).

Втім судову повістку за адресою листування направлено не було.

Ухвалою Ленінського районного суд м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2018 року визнано обов`язковою явку представника позивача та відкладено справу на 14 листопада 2018 року (а.с.182).

Втім судову повістку та копію ухвали суду від 31 жовтня 2018 року за адресою для листування - АДРЕСА_1 , направлено не було.

Які процесуальні дії вчинялись судом 14 листопада 2018 року з матеріалів справи встановити не можливо.

Про судове засідання 10 грудня 2018 року позивача за адресою для листування не повідомлено.

Згідно зі ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У ст.129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Залишення позовної заяви без розгляду в даному випадку суперечить завданню цивільного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо особа вважає, що її права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод; відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке, згідно зі ст.64 Конституції України, не може бути обмежене (пункти 1,2 резолютивної частини Рішення від 25 грудня 1997 року №9-зп, абзац 7 пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

Крім цього, у низці рішень Європейського Суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті справи.

У справі «Bellet v. France» Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Таким чином, вказані обставини свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи наведені обставини та положення законодавства, колегія суддів вважає, що залишення позовної заяви без розгляду, за відсутності умов, передбачених п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України є помилковим.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи, викладені в апеляційній скарзі, ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду перешкоджає подальшому провадженню у справі, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "УкрСиббанк" задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 10 грудня 2018 року скасувати і справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.