ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8888/19
провадження № 4-с/753/154/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2019 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Наталії Іванівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , суд -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в порядку ст. 447 ЦПК України звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Н.І., заінтересована особа - ОСОБА_2 Мотивуючи свої вимоги тим, що державним виконавцем у порушення Закону України «Про виконавче провадження» невірно проведений розрахунок заборгованості по аліментам, що є підставою для скасування заходів виконання рішення суду по сплаті аліментів - встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 753/18144/18, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 10 жовтня 2018 року про стягнення з нього як боржника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2018 року, та до повноліття дітей. Невірно визначена сума боргу стала наслідком винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Вважає, що заборгованості по сплаті аліментів не має, винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови суперечить закону та порушує його права як платника аліментів.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_5 , діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 11 січня 2019 року, скаргу підтримав з тих же підстав та просив її задовольнити, тим самим, поновивши права скаржника як боржника в межах виконавчого провадження.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду).

З метою забезпечення процедури розгляду скарги на дії державного виконавця відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України повідомлялись сторони виконавчого провадження та державний виконавець про час та місце його проведення, й про необхідність забезпечення суду матеріалами виконавчого провадження.

В судове засідання заінтересована особа (стягувач) не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86).

За таких підстав суд визнав за можливе розглядати скаргу за відсутності стягувача, державного виконавця, на підставі доказів, наявних в матеріалах скарги, та за погодженням скаржника.

Вислухавши скаржника, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали скарги, у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги із наступних підстав.

З 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції, зокрема, Цивільний процесуальний кодекс України України.

Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України у новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦК України).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржують ся (ч. 1 ст. 450 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві з 01 листопада 2018 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 753/18144/18, виданого Дарницьким районним судом м. Києва від 10 жовтня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 як боржника на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 вересня 2018 року, та до повноліття дітей (а.с. 12, 13).

При виконанні вказананого виконавчого листа державним виконавцем встановлено, що у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якого згідно проведеного державним виконавцем розрахунку від 15.04.2019 року за період з 17.09.2018 року по 15.04.2019 року становить 26 000 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Відповідно, боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, яке відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», підлягає примусовому виконанню, й на підставі положень ст.ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження» встановив постановою від 15 квітня 2018 року тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення ним заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, в межах виконавчого провадження (а.с.3-4).

Так, відповідно до частин 1-3 статті 195 СК України передбачені правила визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу).

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (частина 1 статті 195 СК України).

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості (частина 2 статті 195 СК України).

Відповідно до частини 3 вказаної статті розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем встановлено та констатовано факт про те, що рішення суду боржником не виконується, що стало підставою для винесення постанови державного виконавця від 15 квітня 2018 року про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, в межах виконавчого провадження по виконанню вказаного виконавчого листа (а.с.3-4).

При наявності проведеного розрахунку державним виконавцем заборгованості по сплаті аліментів, скаржник (боржник) із ним не погоджується, відповідно існує спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів, який не був предметом розгляду судом, й за даною скаргою вимога у порядку ч.6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», ч.3 ст. 195 СК України про це відсутня.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений порядок стягнення аліментів.

Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України . За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. (ч.ч.1-2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.6 ст. 71 вказаного закону спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, серед перелуку яких й про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі (п.1 ч.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд вважає, що, зважаючи на встановлені державним виконавцем обставини по виконаню вказаного виконавчого документа, те, що у боржника утворилась заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якого згідно проведеного державним виконавцем розрахунку від 15.04.2019 року за період з 17.09.2018 року по 15.04.2019 року становить 26 000 грн., що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, й це стало підставою для застосування п.1 ч.9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно оскаржувані виконавчі дії - тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа (а.с.3-4), на підставі проведеного нарахування заборгованості по аліментам, вчинено правомірно, оскільки, правильність визначення суми заборгованості із сплати аліментів заявником не оскаржується згідно прохальної частини вимог, рішення суду з цього питання не постановлено.

Відтак вважати, що державним виконавцем у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» невірно нарахована заборгованість по аліментам та застосоване тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, - є безпідставним, оскільки вчинені в межах процедури проведення виконавчих дій й зметою забезпечення виконання судового рішення та у відповідності до положення ст. 71 «Про виконавче провадження».

Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Рішення суду є обов"язковим до виконання. Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії й здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Позиція скаржника про те, що з вказаних ним підстав дії державного виконавця не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», є недоведеним та безпідставним.

Відповідно, судом встановлена правомірність дій держвного виконавця, і вважає, що останні не можуть бути визнані протиправними лише з формальних міркувань скаржника.

Будь-які докази, які вказували б на порушення державним виконавцем чинного законодавста прав боржника як сторони виконавчого провадження щодо виконання рішення суду, не встановлено.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 452 ЦПК України.

Так, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

За таких підстав зі скаржника на користь держави підлягають стягненню 384 грн. 20 коп. - судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 195 СК України, Закону України «Про судовий збір», суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малівської Наталії Іванівни, заінтересована особа - ОСОБА_2 , - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь держави 384 (триста вісімдесят чотири) грн. 20 (двадцять) коп. - судового збору.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцять днів з дня її проголошення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

Копію ухвали невідкладно направили позивачу для відома.

СУДДЯ: