Справа № 473/1544/19
РІШЕННЯ

іменем України

"07" травня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ротар М.М. при секретарі Фінько О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вознесенська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю

встановив

09 квітня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати недійсним - Державний акт на право приватної власності на землю №736 від 05.04.1993 року, виданий ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,1011 га, яка розташована на території Вознесенської міської Ради та призначена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та ведення особистого підсобного господарства.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить їй на підставі свідоцтв про право на спадщину. 05.04.1993 року позивач ОСОБА_1 та її мати ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради №92 від 16.03.1993 року отримали Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,1011 га, яка призначена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та ведення особистого підсобного господарства.

При зверненні ОСОБА_1 до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки, площею 0,1011 га., нотаріусом було встановлено, що вказаний Державний акт було виготовлено з істотними порушеннями порядку видачі державний актів, а саме: в Державному акті на право приватної власності на землю не визначено частки кожного із співвласників.

Крім того, Державний акт не відповідає рішенню виконкому Вознесенської міської ради №92 від 16.03.1993 року, оскільки згідно вказаного рішення надавалась земельна ділянка, площею 0,1000 га тільки для обслуговування житлового будинку, а в Державному акті зазначена земельна ділянка, площею 0,1011 га з двома цільовими призначеннями обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Також, в Управлінні Держгеокадастру у Вознесенському районі Миколаївської області відсутня технічна документація, на підставі якої було виготовлено цей Державний акт.

Оскільки державний акт на право приватної власності на землю № НОМЕР_1 від 05.04.1993 року не відповідає вимогам закону, а отже є недійсним, позивач просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю.

Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року провадження по справі було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін; задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано від приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу Плющ С.В. відомості про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . та витребувано з відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру Миколаївської області інформацію стосовно власника земельної ділянки загальною площею 0,1011 га., що призначена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та ведення особистого підсобного господарства..

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, від неї надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутність.

Представник відповідача Вознесенської міської ради Миколаївської області в судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та залишення питання задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на розсуд суду.

Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим проводити розгляд справи без участі осіб, що не з`явилися в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 02.02.1992 року, виданого державним нотаріусом Другої Вознесенської нотаріальної контори за реєстровим №101 - 1/4 частини житлового будинку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29.11.2018 року приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області за реєстровим №791 - 3/4 частки житлового будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 06.04.2018 року Вознесенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіальної управління юстиції у Миколаївській області. Після її смерті за заявою ОСОБА_1 було заведено спадкову справу №31/2018, що була зареєстрована 28.11.2018 року у Спадковому реєстрі за №63403712.

Після смерті матері позивач звернулась до приватного нотаріуса Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки.

Позивачем було надано нотаріусу як правовстановлюючий документ на земельну ділянку, площею 0,1011 га, надану для обслуговування житлового будинку та особистого підсобного господарства Державний акт на право приватної власності на землю, виданий 05 квітня 1993 року виконкомом Вознесенської міської ради на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області №92 від 16 березня 1993 року, зареєстрований за № АДРЕСА_2 . Державний акт був виданий на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Проте нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку земельної ділянки, оскільки було встановлено, що будинок належить співвласникам на праві спільної часткової власності, тоді як державний акт не містить визначення часток співвласників (довідка-роз`яснення нотаріуса від 29.11.2018 року, а.с.4)., що не відповідає ч.4 ст.120 Земельного Кодексу України.

Також в судовому засіданні було встановлено, що відсутня відповідна документація із землеустрою, що також не відповідає вимогам ст. 17 Земельного кодексу Країни (1990 року), «Порядку передачі земельних ділянок в приватну власність громадянам України» затвердженого наказом Держкомзему від 15.02.1993р. №10, «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)» затвердженої наказом Держкомзему України від 15.04.1993р. №28.

Як вбачається із листа відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №221/11019 від 17.04.2019 року, земельна ділянка, площею 0,1011 га, що призначена для обслуговування житлового будинку та особистого підсобного господарства, розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області, що посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю без серії без номеру від 05.04.1993 року. Акт зареєстровано в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за №736.

В судовому засіданні було встановлено, що існують розбіжності в Державному акті та рішенні виконкому Вознесенської міської ради №92 від 16.03.1993 рокустосовно площі земельної ділянки та цільового призначення, а саме: згідно вказаного рішення надавалась земельна ділянка, площею 0,1000 га тільки для обслуговування житлового будинку, а в Державному акті зазначена земельна ділянка, площею 0,1011 га з двома цільовими призначеннями обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства.

Враховуючи зазначене суд приходить до висновку, про те, що Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, було видано всупереч ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 328 Цивільного кодексу України, ст.ст. 17, 78, 81, 86, 89, 90, 116, 120, 125, 152-153 Земельного кодексу України, а також ст.ст. 2, 56, 67 глав 7, 8 Земельного кодексу України (1990 року).

Відповідно до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999р. №43 (далі по тексту «Інструкція») Державний акт на право власності на землю виготовляється на підставі виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність земельної ділянки, договору відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду.

Відповідно до Інструкції, роботи зі складання Державного акта на право власності на земельну ділянку складаються із підготовчих робіт: встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки, складання кадастрового плану земельної ділянки, заповнення бланка Державного акта. Також Інструкцією не передбачено можливість внесення змін у Державний акт шляхом його виправлення, оскільки це тягне за собою переробку всієї технічної документації.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

За положеннями глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Вищевказану правову позицію висловив у своїй постанові від 4 червня 2014 року по справі №6-46цс14 Верховний Суд України.

Таку саму правову позицію було висловлено Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 26 вересня 2012 року (справа №6-103цс12).

За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та підлягає визнанню недійсним Державний акт на право приватної власності на землю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради Миколаївської області про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю - задовольнити повністю.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,1011 га, яка розташована на території Вознесенської міської Ради та призначена для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та ведення особистого підсобного господарства, що виданий 05 квітня 1993 року на підставі рішення виконкому Вознесенської міської ради Миколаївської області №92 від 16 березня 1993 року, зареєстрований за №736 у Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ротар М.М.