Справа № 211/538/19
Провадження № 2/211/819/19
14 травня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Відділ реєстрації місця проживання громадян та Служба у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням: будинком АДРЕСА_1 , оскільки відповідачі не мешкають за вказаною адресою понад три роки, особистих їх речей в будинку не має, за комунальні послуги не сплачують, чим створює їй, як власнику, перешкоди в користуванні належним їй житловим приміщенням.
Ухвалою суду від 01 лютого 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 26 березня 2019 року за клопотанням представника позивача зобов`язано Довгинцівський районний у місті Кривому Розі відділ ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області надати повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян чи інформаційну довідку щодо внесення змін до актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в частині змін в прізвищі, імені та по-батькові дитини та змін в графі відомостей про батьків дитини.
В судове засідання сторони та треті особи не з`явилися.
Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його з позивачем відсутності, вимоги позову підтримав з підстав, викладених в заяві, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі про дату, час та місце слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, відзиву не подали.
Треті особи письмових пояснень до суду не подали.
Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилися в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння від 18.03.2009 року є власником домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с. 8-10 - копії договору, витягів).
У вказаному будинку, згідно довідки голови квартального комітету № 18, зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 16 - довідка), які, за даними довідки про не проживання, складеного мешканцями будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 головою картального комітету № 18 Довгинцівського району м. Кривого Рогу, не проживають з 22 вересня 2016 року в будинку АДРЕСА_1 , місцезнаходження їх невідоме (а.с. 15 - копія довідки).
Відповідно до статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно частини 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно пункту другого частини 34 Постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Згідно пункту 39 Постанови, члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.
Відповідно до частини четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Згідно з частиною другою статті 64 ЖК Української РСР до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом зазначених норм праву користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є колишнім членом сім`ї позивача - колишня невістка (а.с. 11 - копія рішення), однак не проживає в спірному житловому будинку без поважних причин понад строки, встановлені статтею 405 ЦК України, а отже вважається такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Разом з тим, згідно письмових доказів, неповнолітній ОСОБА_3 , на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 серпня 2018 року, не є рідним онуком позивача, що підтверджується також даними Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян, наданого на виконання ухвали суду від 26 березня 2019 р.
З урахуванням наведеного, можна зробити висновок, що ОСОБА_3 в силу положень частини другої статті 64 ЖК УРСР, частини четвертої статті 156 ЖК УРСР не є членом сім`ї власника спірного житлового приміщення, оскільки в матеріалах справи відсутні докази як кровного споріднення з позивачем, так і постійного проживання ОСОБА_3 разом з власником будинку, ведення з нею спільне господарство, тощо.
Доказів на спростування зазначеного, суду не надано.
За таких обставин суд приходить до висновку, що право відповідача ОСОБА_3 на користування спірним житловим приміщенням підлягає припиненню відповідно до положень статті 406 ЦК України, якою передбачено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року по справі № 612/273/16-ц).
Також суд вважає необхідним зазначити, що згідно до частини другої статті 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Аналіз положень сімейного законодавства свідчить про те, що неповнолітні діти мають право на проживання у квартирі, де проживають їх батьки. Цим самим захищається права неповнолітніх дітей.
Однак позивачка не є членом сім`ї ОСОБА_3 , оскільки її син не являється біологічним батьком дитини, а отже права дитини в даному випадку не порушуються.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимога про відшкодування судових витрат не заявлялася, вони покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 317, 319, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України,суд ,-
позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП суду невідомий, місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 14 травня 2019 року
Суддя Д.М.Ніколенко