Справа № 461/3072/19
Провадження № 2/461/835/19
УХВАЛА

26.04.2019 року м.Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Радченко В.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: 79008, м.Львів, пл. Ринок, 37) про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25.04.2019 року звернулася до суду з позовом до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, в якому просила: 1) визнати незаконним (недійсним) та скасувати рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 77 від 13.02.2015 року «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на пл. Ринок, 37»; 2) визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності № 36045247 від 07.04.2015 року, видане Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції; 3) визнати незаконним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 20567398 від 07.04.2015 року 17:22:15 год., винесено державним реєстратором Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2; 4) визнати незаконною (недійсною) і скасувати ухвалу Львівської міської ради від 20.09.2018 року № 3886 «Про приватизацію способом продажу на аукціоні нежитлові приміщення на пл. Ринок, 37».

25.04.2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову. В обґрунтування поданої заяви покликається на те, що в провадженні Галицького районного суду м.Львова перебуває вищевказана цивільна справа. Зазначає, що відповідно до п.1 ухвали Львівської міської ради від 20.09.2018 № 3886 «Про приватизацію способом продажу на аукціоні нежитлового приміщення на пл. Ринок, 37», ухвалено приватизувати способом продажу на аукціоні нежитлове приміщення підвалу, першого поверху та антресолі загальною площею 246,9 кв. м на пл. Ринок, 37. Право власності на вказане приміщення зареєстровано за Львівською міською радою, і при цьому підставою виникнення права власності значиться свідоцтво про право власності № 36045247, видане 07.04.2015 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції»; підставою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно такого запису про виникнення права власності у Львівської міської ради на вказане приміщення стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 20567398 від 07.04.2015 року 17:22:15 год., винесено державним реєстратором Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2. Передумовою прийняття цих правовстановлюючих документів послугувало рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 77 від 13.02.2015 року «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на пл. Ринок, 37». Позивач вважає, що необхідними і достатніми заходами забезпечення позову у даному випадку буде накладення арешту на нежитлові приміщення, яке планує відчужити на аукціоні відповідачі, а також заборона вчиняти дії щодо розпорядження даними приміщеннями. Вважає, що вказані обставиниє причинами ризику ускладнення чи неможливості виконання рішення суду, адже фактично буде незаконно відчужено нежитлові приміщення будинку №37 на пл. Ринок у м.Львові, що зробить неможливим виконання рішення суду по даній справі.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_3 просить суд:

1.Накласти арешт на нежитлове приміщення підвалу (індекси частин приміщення І, II, III, IV, V, VI, VII), першого поверху (індекси частин приміщення 26-1, 26-2, 26-3, 26-4, 26-5, 26-6) та антресолі (індекси частин приміщення 26-7, 26-8) загальною площею 246,9 кв.м за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 37;

2.Заборонити Львівській міській раді (ідентифікаційний код 04055896), Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (ідентифікаційний код 25558625) вчиняти дії щодо розпорядження об'єктом нерухомого майна - підвалу (індекси частин приміщення І, II, III, IV, V, VI, VII), першого поверху (індекси частин приміщення 26-1, 26-2, 26-3, 26-4, 26-5, 26-6) та антресолі (індекси частин приміщення 26-7, 26-8), загальною площею 246,9 кв.м за адресою: м. Львів, пл. Ринок, 37.

Вивчивши подану заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обовязку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобовязання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, процесуальний закон не зобовязує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

За загальним правилом, заявник зобовязаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Так, судом встановлено, що предметом спору за позовною заявою є визнання недійсними та скасування рішення, свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та ухвали.

У свою чергу позивач просить накласти арешт на нежитлові приміщення у будинку №37 на пл. Ринок у м.Львові та заборонити відповідачамвчиняти дії щодо розпорядження об'єктом нерухомого майна.

Тобто, вимоги позовної заяви та вимоги заяви про забезпечення позову є частково ідентичними.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Окрім того, позивачем в обґрунтування поданої заяви не подано суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення її прав та інтересів, зокрема не вказано, які саме права та інтереси позивача можуть бути порушені; не зазначено, в чому існує очевидна небезпека заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам до ухвалення судового рішення, або з яких причин захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів.

Не надано також суду доказів того, що здійснюється продаж, відчуження обєктів нерухомості, або здійснюються заходи щодо такого відчуження майна.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що у задоволенні заяви належить відмовити, оскільки задоволення зазначеної заяви призвело б до вирішення спору по суті до початку судового розгляду, оскільки у разі задоволення заяви про забезпечення позову фактично будуть вирішені позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258-261 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса проживання: 79008, м.Львів, пл. Ринок, 37) до Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл. Ринок, 1, ), Виконавчого комітету Львівської міської ради (79008, м.Львів, пл. Ринок, 1, ), Головного територіального управління юстиції у Львівській області (79000, м.Львів, пл. Маркіяна Шашкевича, 1, ) про визнання недійсними та скасування рішення, свідоцтва про право власності, ухвали, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: В.Є. Радченко