Єдиний унікальний номер 225/8007/18 Номер провадження 22-ц/804/1075/19
Єдиний унікальний номер 225/8007/18 Головуючий у 1 інстанції Челюбєєв Є.В.
Номер провадження 22-ц/804/1075/19 Доповідач Корчиста О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 травня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Папоян В.В., Тимченко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмуті цивільну справу №225/8007/18 за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою Державного підприємства «Торецьквугілля»

на рішення на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 січня 2019 року, ухвалене в місті Торецьк Донецької області,

встановив:

У грудні 2018 року до Дзержинського міського суду Донецької області звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ДП «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що у період часу 28 грудня 1988 року до 23 липня 1989 року, 16 серпня 1989 року до 15 грудня 1990 року, 09 січня 1991 року до 20 квітня 1991 року, 24 квітня 1991 року до 29 листопада 1992 року, 20 квітня 2004 року до 17 вересня 2004 року, 25 вересня 2012 року по 31 серпня 2018 року він працював на вугільних підприємствах відповідача на наступних професіях: гірником з ремонту гірничих виробіток 4 р., забійником на відбійних молотках 6 р., гірником очисного забою 5 р.. Робота позивача була пов`язана з повним робочим днем на підземній роботі з важкими умовами праці, в умовах впливу шкідливих факторів. Загальний стаж роботи складає 30 років 28 днів, з них в шкідливих умовах праці 12 років 6 місяців 13 днів. Згідно наказу №173к від 31 серпня 2018 року позивача було звільнено з роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи).

Висновком МСЕК від 30 серпня 2018 року йому було встановлено 50% втрати працездатності за сукупністю та ІІІ група інвалідності з 30 серпня 2018 року.

У зв`язку з отриманням професійного захворювання стан здоров`я позивача суттєво погіршився. Отриманим професійним захворюванням йому спричинені фізичні та моральні страждання, та як наслідок спричинена моральна шкода. Від отриманого професійного захворювання, позивач відчуває постійні болі в поперековій області, а також суглобах. Дані болі посилюються при русі і навіть мінімальних фізичних навантаженнях, у тому числі і при ходьбі. Постійні фізичні болі спричинили за собою поганий сон, підвищену нервозність, і як наслідок погіршення загального стану здоров`я позивача. Він змушений весь час терпіти біль, а коли біль посилюється, то приймати знеболюючі. Пошкодженням здоров`я йому заподіяно моральну шкоду, на відшкодування якої просив стягнути 100000 гривень.

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 18 січня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , до ДП «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ДП «Торецьквугілля» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із стійкою втратою професійної працездатності по профзахворюванню, отриманого у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві в сумі 25000 гривень. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ДП «Торецьквугілля» просить змінити рішення суду та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково у розмірі 15000 гривень.

Вказує, що ухвалюючи рішення суд не в повному обсязі дослідив обставини справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що позовна заява не підтверджена відповідними доказами, як це вимагає ст. 12 ЦПК України. Всупереч п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року у позовній заяві ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди не зазначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. На думку відповідача визначення судом розміру моральної шкоди у розмірі 25000 гривень є необґрунтованим та виходить за рамки будь-яких методик розрахунку. Також посилається на те, що суд при ухваленні рішення не врахував аналіз ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків та усталену практику відшкодування моральної шкоди із розрахунку 300 гривень за 1% втрати працездатності, тому розмір компенсації має становити 15000 гривень.

Також просили під час розгляду справи врахувати тяжкий фінансовий стан відповідача. ДП «Торецьквугілля» опинилося в дуже скрутному фінансовому становищі, системне недофінансування від розрахункової державної підтримки на покриття витрат з собівартості призвело до великих фінансових збитків та утворення кредиторської заборгованості, яка на теперішній час становить більше 3 млрд. гривень. Вказані обставини призвели до погіршення фінансового стану підприємства, відсутності коштів на рахунках, відпусток без збереження заробітної плати працівників, простою, заборгованостей з виплати обов`язкових платежів та виплат, тощо.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначає, що з доводами апеляційної скарги не погоджується, оскільки вони необґрунтовані. Вважає, що визначений судом першої інстанції розмір спричиненої позивачу моральної шкоди внаслідок втрати працездатності по профзахворюванню, отриманого у зв`язку із ушкодженням здоров`я на виробництві відповідача, є повністю обґрунтованим, справедливим, розумним та спів розмірним з огляду на глибину та тяжкість моральних страждань, які щоденно відчуває позивач. Вказав, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції повинно бкти залишено без змін.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла з трудових відносин та позивач просив стягнути з відповідала в розмірі 100000 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 22 січня 1992 року працював на ДП «Торецьквугілля», з 25 вересня 2012 року на ВП «Шахта Торецька». Згідно до наказу №173-к від 31 серпня 2018 року ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі на підставі п.2 ст. 40 КЗпП (а.с. 11-14).

Висновком МСЕК від 30 серпня 2018 року позивачу була встановлена стійка втрата працездатності первинно за сукупністю у розмірі 50%, з 23 серпня 2018 року безстроково, із встановленням 3-ої групи інвалідності. (а.с.21-22)

Відповідно до медичного висновку КПЗ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва» НАМНУ у ОСОБА_1 . виявлені професійні захворювання - хронічна попереково - крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з помірними статико - динамічними порушеннями та больовим синдромом, рецидивуючий перебіг. Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху ІІ ст. (другий ст.) за класифікацією ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 15).

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту її заподіяння, надані позивачем докази повною мірою вказують, що отримання втрати працездатності та інвалідності відбулось при виконанні трудових обов`язків у шкідливих умовах, що призвело до фізичних та моральних страждань, розмір моральної шкоди визначений з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Суд повно і правильно встановив фактичні обставини по справі, дав їм належну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Такий висновок відповідає положенням статті 173 КЗпП України, якою закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено і відповідно до положень статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності висновком МСЕК від 30 серпня 2018 року.

Суд вірно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано дійшов до висновку про те, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки отримані ним за час роботи у відповідача професійні захворювання пов`язані з виробництвом, тому наявні підстави, передбачені ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, заподіяної з вини відповідача.

Факт ушкодження здоров`я позивача на виробництві та наявність у нього права на відшкодування моральної шкоди не заперечується і відповідачем, який оскаржує рішення лише в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначив в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховано характер, глибину та тривалість моральних страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини справи. При цьому суд виходив із загальних засад розумності, виваженості та справедливості, про що судом наведені в рішенні відповідні мотиви.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не врахована глибина та тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого,та що визначення розміру моральної шкоди в 25000 гривень є необґрунтованим та виходить за рамки будь-яких методик розрахунку, саме 15000 гривень є достатнім розміром відшкодування моральної шкоди з урахуванням засад розумності і справедливості, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин. Крім того, діюче законодавство не передбачає будь-яких методик розрахунку при визначенні розміру моральної шкоди. Розмір визначається у кожному конкретному випадку окремо.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано важкий фінансовий стан відповідача не може бути підставою для скасування чи зміни рішення, оскільки діючим цивільним законодавством ст.1193 ЦК України не передбачено врахування матеріального стану юридичної особи, лише фізичної.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим. Вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 100000 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367,369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Торецьквугілля» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 18 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: