ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Херсон

справа № 648/1916/18

провадження № 22-ц/819/776/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області на рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Сокирко Л.М. від 26 лютого 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Культурно-дозвілевий комплекс Станіславської сільської ради «Лідер» Білозерського району Херсонської області, Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

встановив:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального закладу «Культурно-дозвілевий комплекс Станіславської сільської ради «ЛІДЕР» Білозерського району Херсонської області про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на те, що перебувала у трудових відносинах із Комунальним закладом «Культурно-дозвілевий комплекс Станіславської сільської ради «ЛІДЕР» та займала посаду завідувача (директора) Станіславського сільського Будинку культури.

Наказом директора комунального закладу від 07 червня 2018 року № 41-о/с «Про звільнення працівника» на підставі складеного 06 червня 2018 року акту про відсутність працівника та пункту 4 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин її було звільнено із займаної посади з 09 червня 2018 року.

При ознайомленні із наказом про звільнення трудову книжку їй видано не було та остаточний розрахунок не здійснено.

14 червня 2018 року їй було вручено трудову книжку та наказ № 43-о/с від 13 червня 2018 року «Про звільнення працівника», зі змісту якого вбачалось, що наказ № 41-о/с від 07.06.2018 року та наказ № 42 від 07.06.2018 року у зв`язку із збільшенням терміну передачі нею матеріально-технічної бази Станіславського Будинку культури скасовано, а її звільнено не з 09 червня 2018 року, а з 14 червня 2018 року.

Посилаючись на те, що 06 червня 2018 року вона, виконуючи свої службові обов`язки, перебувала у погодженому із керівництвом комунального закладу відрядженні, а тому її звільнення за прогул без поважних причин є незаконним та таким, що відбулося з порушенням визначеного трудовим законодавством порядку, зокрема неуповноваженою на те пунктом 3.2 розділу 3 Статуту Комунального закладу КДК «ЛІДЕР» особою, а саме: директором комунального закладу, а не сільським головою, просила суд поновити її на посаді завідувача Станіславського Будинку культури Комунального закладу «Культурно-дозвілевий комплекс Станіславської сільської ради «ЛІДЕР» Білозерського району Херсонської області та стягнути із відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 3723 гривні.

Ухвалою суду першої інстанції від 04 вересня 2018 року за клопотанням позивача до участі у справі залучено співвідповідача - Станіславську сільську раду Білозерського району Херсонської області.

У процесі розгляду справи, 05 вересня 2018 року, позивач уточнила позовні вимоги та, пославшись на відсутність доказів, підтверджуючих факт її прогулу 06 червня 2018 року, просила скасувати накази директора КЗ КДК «Лідер» про її звільнення, поновити її на посаді завідувача Станіславського Будинку культури та стягнути з комунального закладу на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу по дату прийняття судового рішення.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2019 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 19.03.2019 року, позов задоволено.

В апеляційній скарзі Станіславська сільська рада Білозерського району Херсонської області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо покладених сільською радою на керівництво комунального закладу функцій, та помилково, без застосування спеціального законодавства, що регулює трудові відносини в закладах культури, дійшов висновку про звільнення позивача неуповноваженою особою, не надавши належної правової оцінки доказам вчинення працівником прогулу.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , її доводи не визнала, висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позову вважає правильним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що звільнення позивача з роботи на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України проведено з порушенням вимог трудового законодавства, що є безумовною підставою для поновлення її на роботі та виплати середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

В процесі розгляду справи суд встановив, що на підставі розпорядження Станіславського сільського голови №83-к від 13 вересня 2017 року позивач призначена на посаду директора Станіславського сільського Будинку культури Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області з 15 вересня 2017року.

15 вересня 2017 року сторони уклали строковий трудовий договір із терміном дії з 15.09.2017року по 31.12.2017року.

Розпорядженням Станіславського сільського голови від 29 грудня 2017 року №127-к продовжено термін дії строкового трудового договору від 15.09.2017року, укладеного з директором Станіславського сільського Будинку культури ОСОБА_1 з 02 січня 2018 року по 02 березня 2018 року, терміном на два місяці.

Станіславський сільський Будинок культури є структурним підрозділом Комунального закладу «Культурно-дозвілевий комплекс Станіславської сільської ради «Лідер» (далі КДК «Лідер»), який належить до комунальної власності Станіславської сільської громади Білозерського району Херсонської області.

Наказом в.о. керівника КЗ КДК «Лідер» від 03 березня (у копії наказу помилково зазначено 03 лютого) 2018 року №23-о/с ОСОБА_1 призначено на посаду директора Станіславського сільського Будинку культури Комунального закладу КДК «Лідер» з 03 березня 2018 року шляхом переведення.

03.03.2018 року в.о. керівника КЗ КДК «Лідер» Симоньянц С.М. уклала з ОСОБА_1 контракт з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури, за умовами якого остання призначена на посаду директора Станіславського сільського Будинку культури без проведення конкурсу.

Наказом директора КЗ КДК «Лідер» від 12.05.2018 року до структури комунального закладу внесено зміни, зокрема посада директора перейменована на посаду завідувача.

07 червня 2018 року директор КЗ КДК «Лідер» видала наказ № 41-о/с, яким звільнила ОСОБА_1 з посади завідувача Станіславського сільського Будинку культури з 09 червня 2018 року за відсутність на робочому місці без поважної причини 06 червня 2018 року з 10.00 до 14.00години.

Наведений наказ був скасований наказом №43-о/с від 13.06.2018 року, яким позивача звільнено із займаної посади з тих же підстав з 14 червня 2018 року.

ОСОБА_1 факт прогулу заперечила та надала директору КЗ КДК «Лідер» письмові пояснення, у яких повідомила, що 06 червня 2018 року у наведений у наказі час була відсутня на робочому місці у зв`язку з необхідністю отримання консультацій спеціалістів та юристів щодо роботи клубів, будинків культури об`єднаних територіальних громад, придбання необхідної методичної літератури у відповідних установах в місті Херсоні.

Факт виконання нею 06 червня 2018 року обов`язків за трудовим договором поза межами робочого місця позивач підтвердила довідкою, виданою Комунальним закладом«Херсонським академічним обласним театром ляльок» Херсонської обласної ради 30.08.2018 року №01-20/12, про те, що ОСОБА_1 06 червня 2018 року з 12.00 до 13.00 перебувала на прийомі у в.о. директора, художнього керівника комунального закладу стосовно співпраці між Станіславським сільським Будинком культури та театром ляльок, а також довідкою, виданою Департаментом культури, туризму та курортів Херсонської обласної державної адміністрації 23.08.2018 року №1752-31/0/18/0252-1229, про те, що ОСОБА_1 06 червня 2018 року з 11.00 до 12.00 перебувала на прийомі у заступника директора департаменту-начальника управління культури Мазура І.Р . стосовно виробничих питань (а.с.173, 175).

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За приписами статті 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки одне з таких заходів стягнення: 1)догана; 2)звільнення.

Згідно з пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом.

Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, тому суд вирішує це питання, виходячи із конкретних обставин і враховуючи будь-які докази із числа передбачених статтею 76 ЦПК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів`від 6 листопада 1992 року №9 (з послідуючими змінами), при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, прогулом в розумінні трудового законодавства є не просто відсутність на робочому місці, а використання робочого часу у власних інтересах, не пов`язаних із виконанням обов`язків, передбачених трудовим договором.

Враховуючи, що позивач підтвердила належними доказами, які відповідачем у встановленому нормами процесуального права порядку не спростовані, факт використання робочого часу хоча і не на робочому місці, однак для виконання покладених на неї посадовою інструкцією завдань та обов`язків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, 06.06.2018 року ОСОБА_1 не допускала прогулу, а тому передбачені пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України підстави для її звільнення відсутні.

Обґрунтованими колегія суддів вважає також висновки суду про те, що розірвання трудового договору з позивачем здійснено некомпетентною особою.

Відповідно до вимог статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Позивач є працівником культури. Особливості трудових відносин у закладах культури врегульовано Законом України «Про культуру», відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 якого заклад культури - це юридична особа, основною діяльністю якої є діяльність у сфері культури, або структурний підрозділ юридичної особи, функції якого полягають у провадженні діяльності у сфері культури.

Як зазначалося вище, Станіславський сільський Будинок культури, керівником якого є позивач, відповідно до Статуту Комунального закладу «Культурно-дозвілевий комплекс Станіславської сільської ради «Лідер» Білозерського району Херсонської області є структурним підрозділом зазначеного комунального закладу та його функції полягають у провадженні діяльності у сфері культури, а отже,- є закладом культури.

За змістом статей 21-21-5 Закону України «Про культуру» керівники державних та комунальних закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком на п`ять років за результатами конкурсу, а трудові відносини з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури оформлюються шляхом укладення контрактів.

При цьому керівник державного чи комунального закладу культури призначається на посаду керівником органу управління, яким у спірних правовідносинах є Станіславська сільська рада (розділ 3 Статуту КЗ КДК «Лідер»).

Відповідно до пункту 3.2 Статуту Комунального закладу КДК «Лідер», погодженого Відділом культури Білозерської райдержадміністрації 09.12.2014 року, призначення на посаду та звільнення з посади керівників структурних підрозділів культурно-дозвілевого комплексу, в тому числі Станіславського сільського Будинку культури, здійснюється сільським головою за поданням керівника комунального закладу та за погодженням з керівництвом відповідних відділів Білозерської райдержадміністрації.

Призначення творчих та інших працівників комунального закладу здійснює керівник КДК за погодженням з сільським головою (пункт 3.3 Статуту).

Будь-які зміни на час виникнення спірних правовідносин до Статуту комунального закладу культури не вносилися.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що правом прийняття на роботу завідувача Станіславського сільського Будинку культури в установленому законом порядку наділений сільський голова як керівник органу управління комунального закладу культури і саме він має право застосовувати до позивача дисциплінарне стягнення, яким у спірних правовідносинах є звільнення з посади.

Враховуючи встановлені судом обставини справи та норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду щодо обґрунтованості заявлених ОСОБА_1 вимог є правильними та зроблені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, твердження скаржника про те, що Станіславська сільська рада як засновник комунального закладу культури, яким він вважає лише Комунальний заклад КДК «Лідер», делегувала функції керівництва уповноваженій особі - керівнику цього закладу, яка в зв`язку з цим мала право приймати на роботу та звільняти з роботи працівників закладів культури, колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки положеннями Закону України «Про культуру», на який відповідач посилається в обґрунтування своїх заперечень, структурні підрозділи юридичної особи, основною діяльністю якої є діяльність у сфері культури, віднесені до закладів культури, керівники яких призначаються на посади керівником органу управління.

Таких вимог та обмежень щодо трудових відносин з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) наведена норма матеріального права не містить, тому надані керівнику КЗ КДК «Лідер» при укладенні з нею контракту повноваження призначати на посади та звільняти з посад працівників закладів культури стосуються саме професійних творчих працівників (як про це зазначено в назві контракту, укладеного 03.03.2018року із ОСОБА_1 ) та не можуть поширюватися на керівників закладів культури.

Закон України «Про культуру» не передбачає право органу управління комунального закладу культури делегувати повноваження щодо призначення керівників закладів культури іншим посадовим особам.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги про те, що суд при вирішенні спору не врахував ту обставину, що позивач не підтвердила доказами узгодження своєї поїздки до міста Херсона зі своїм безпосереднім керівником-керівником КЗ КДК «Лідер», оскільки наведена обставина не має правового значення при визначенні кваліфікації дій позивача як прогулу, а могла бути підставою для застосування не звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, а іншого дисциплінарного стягнення.

Інших доводів, як і заперечень щодо висновків суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та його розміру апеляційна скарга не містить, тому колегія суддів в силу положень частини першої статті 367 ЦПК України не вбачає підстав для перегляду рішення суду, ухваленого за наслідком вирішення зазначених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова