РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2019 року м. Рівне

Справа № 564/1072/17

Провадження № 22-ц/4815/815/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Відкрите акціонерне товариство "Берестовецький спецкар`єр",

за участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області в складі судді Олійник П.В. від 13 квітня 2018 року, проголошене в м. Костопіль,

в с т а н о в и в:

29.05.2017 року ОСОБА_1 звернулася в суду з позовом до ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позов мотивує тим, що вона працювала у відповідача машиністом конвеєра дробильно-сортувального цеху та 6.05.2017 року згідно наказу №8-к була звільнена з роботи за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки в порушення вимог ст. 252 КЗпП України її було звільнено без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації ВАТ "Берестовецький спецкар`єр", членом якої вона є.

Просить суд визнати незаконним наказ ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" №8-к від 6.05.2017 року в частині звільнення її із займаної посади, поновити її на посаді машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6.05.2017 року по 27.05.2017 року в сумі 2500 грн. та 5000 грн. витрат по оплаті послуг адвоката.

20.12.2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6.05.2017 року по 20.12.2017 року в сумі 20277,72 грн.

17.01.2018 року від позивачки надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої вона вказує, що вимоги про визнання наказу незаконним та поновлення на роботі залишились незмінними та просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6.05.2017 року по 17.01.2017 року в сумі 23742,9 грн., заробітну плату за час простою за період з 1.02.2017 року по 28.02.2017 року в сумі 1774 грн., відпускні за період з 1.02.2017 року по 28.02.2017 року в сумі 360 грн. та індексацію заробітної плати з 1.03.2016 року по 31.12.2017 року в сумі 3750,01 грн.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 13 квітня 2018 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішення мотивовано тим, що роботодавець самостійно вирішує питання організаційної структури, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Звільнення без згоди профспілкового комітету, членом якого є позивач, не є безумовною підставою для поновлення на роботі, оскільки відмова у наданні згоди на звільнення є необґрунтованою.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася на незаконність та необґрунтованість рішення суду через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що при її звільненні без згоди профкому відповідачем грубо порушено вимоги ст. 43 КЗпП України, оскільки відмова профкому у даванні згоди на її звільнення є обґрунтованою.

Доводить, що при звільненні відповідач їй пропонував вакансію сторожа, від якої вона не відмовлялась, оскільки має четверо дітей, однак так і не працевлаштував її на вказану роботу.

В супереч вимогам трудового законодавства відповідачем її не було повідомлено за два місяці про наступне звільнення та не враховано її переважне право залишення на роботі.

Крім того, при звільненні з нею не було проведено повного розрахунку за грудень 2016 року, січень-лютий 2017 року, а також не проведено індексацію заробітної плати за період з 1.03.2016 року по 31.12.2017 року.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийнявши нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Головачик В.О. вказує, що відсутність згоди виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення не є безумовною та самостійною підставою для визнання такого звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі.

Вважає, що закінчення терміну дії, виданої відповідачу, ліцензії на видобуток і переробку корисних копалин є достатньою для підприємства підставою для внесення змін в організаційну структуру та штатний розпис.

Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постановою Апеляційного суду Рівненської області від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Костопільського районного суду від 13 квітня 2018 року без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що рішення первинної профспілкової організації про ненадання згоди на звільнення ОСОБА_1 є необґрунтованим, оскільки на засіданні профспілкового комітету ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" був присутній лише його голова, інші члени подали заяви про вихід із членства профспілки, тобто за обставин, коли членів профспілкової організації було менше половини. Відмова президії Рівненської обласної організації профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства, до якої звертався суд апеляційної інстанції, визнана необґрунтованою та такою, що спростовується матеріалами справи.

Також, апеляційний суд дійшов висновку, що в зв`язку із припиненням дії ліцензії ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" на видобуток і переробку корисних копалин дійсно відбулось скорочення чисельності і штату працівників. При цьому позивачці пропонувалась посада сторожа на підприємстві, однак про свою згоду на її зайняття вона на час припинення трудового договору не заявила.

Постановою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Апеляційного суду Рівненської області від 21 серпня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що вирішуючи спір, апеляційний суд не надав належної правової оцінки відмові профспілкового комітету у наданні згоди на звільнення позивача, оскільки така відмова, висловлена у протоколі № 13 від 11 липня 2018 року, містить правове обґрунтування, а саме посилання на порушення роботодавцем норм трудового законодавства, у тому числі статей 43, 49-2 КЗпП України, не встановив наявності вакантних посад у відповідача на момент звільнення позивача, не перевірив наявність інших спеціальних дозволів на користування надрами, новий штатний розпис після проведення змін та скорочення чисельності або штату працівників, наявність можливості перевести позивача за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, не перевірив доводи позивача та профспілкового комітету про наявність у позивача чотирьох неповнолітніх дітей, зазначивши про те, що відповідач пропонував позивачу посаду сторожа, від якої вона відмовилась, не врахував, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених дій, та дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" машиністом конвеєра дробильно-сортувального цеху.

Наказом по ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" № 1-к від 3.02.2017 року у зв`язку із оптимізацією виробництва та важким матеріальним становищем на підприємстві, а також із закінченням строку дії ліцензії на видобуток і переробку корисних копалин було скорочено чисельність працюючих на підприємстві в кількості 12 чоловік, в тому числі і машиніста конвеєра (а.с. 25-26).

Відповідно до наказу № 4-к від 2.03.2017 року "Про попередження про звільнення працівників спецкар`єру у зв`язку із скороченням чисельності і штату підприємства" працівників підприємства, зокрема і ОСОБА_1 попереджено про скорочення з 6.05.2017 року (а.с. 29).

02 березня 2017 року роботодавець подав до місцевого центру зайнятості звітність форми 4-НП про заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Крім того, 3.03.2017 року позивачка отримала повідомлення про скорочення, що підтверджується її підписом у відомості про отримання повідомлень про скорочення 3.03.2017 року (а.с. 30).

Згідно з наказом №8-к від 6.05.2017 року "Про звільнення працівників у зв`язку із скороченням чисельності та штату" у зв`язку із оптимізацією виробництва та важким матеріальним становищем на підприємстві, а також із закінченням строку ліцензії на видобуток і переробку корисних копалин по Берестовецькому родовищу, а також відсутністю можливості переведення працівників на іншу роботу, ОСОБА_1 звільнено з роботи з 6.05.2017 року на підстав п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 12).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Згідно інформації, що міститься на сайті Державного науково-виробничого підприємства «Державний інформаційний геологічний фонд України» ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" було видано три ліцензії на користування надрами:

-№700 зі строком дії з 11.12.1996року по 11.12.2016року (анульовано);

-№2915зі строком дії 06.02.2003року по 06.02.2017 року (недійсний);

-№2919 зі строком дії 06.02.2003року по 06.02.2023року(дійсний).

Таким чином, станом на лютий 2017 року відповідач мав одну ліцензію на користування надрами, що стало підставою для внесення змін в організаційну структуру та штатний розпис, про що видано накази №1-к від 3.02.2017року та №4/1-к від 10.03.2017 року на підставі яких проводилось скорочення штату шляхом скорочення посад та чисельності працюючих, в тому числі посади, яку обіймала позивачка.

Чисельність працівників підприємства відповідача зменшилась з 43 працівників до 32 працівників, а в штаті станом на день звільнення позивача відсутня посада - машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху.

Оскільки обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець вважається таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

На підприємстві були відсутні вакантні посади, що могли б бути запропоновані ОСОБА_1 в якості пропозиції підходящої роботи, про що вона була повідомлена 3.03.2017 року інженером відділу кадрів під розписку (а.с.31)

Разом з тим, сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 в подальшому усно пропонувалася посада сторожа, однак доказів про відмову на її зайняття матеріали справи не містять.

Встановлено, що ОСОБА_1 була членом профспілки ВАТ "Берестовецький спеціалізований кар`єр" з 1.03.2016року.

Роботодавцю надається право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (ч. 4, 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч. 5, 7 ст. 43 КЗпПУ) лише у двох випадках: якщо профспілковий орган у встановлений законом строк не повідомив про прийняте рішення у письмовій формі або у випадку відсутності обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення.

Рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Розглядаючи трудовий спір, суд має з`ясувати, чи містить рішення профспілкового органу про відмову у наданні згоди на розірвання трудового договору правове обґрунтування такої відмови і не вправі давати оцінку обґрунтованості самого рішення. Наявність обґрунтування, що має недоліки, які стосуються його всесторонності, повноти, правильності, достатності, відповідності чи невідповідності фактичним обставинам не дає підстав для висновку про відсутність обґрунтування. Під обґрунтованою відмовою профспілкового органу слід розуміти таку думку, яка ґрунтується на відповідних нормах чинного трудового законодавства та ділових (професійних) якостях працівника. Необґрунтованою відмовою профспілкового органу вважається відмова, якщо в рішенні профспілки не має посилань на порушення роботодавцем норм трудового законодавства щодо підстав і порядку вивільнення працівника.

Відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету ВАТ "Берестовецький спеціалізований кар`єр" від 9.11.2017 року № 5 первинна профспілкова організація не надала згоду адміністрації ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" на звільнення ОСОБА_1 із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, в зв`язку з тим, що адміністрація підприємства не зверталась до профспілкового комітету за три місяці до запланованого звільнення, не мотивувала доцільність скорочення чисельності штату працівників, не направила профспілковому комітету обґрунтоване подання про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 , не подала новий штатний розпис на погодження, а також не запропонувала працівнику іншої роботи на підприємстві (а.с. 51).

Із вказаного протоколу вбачається, що на засіданні профспілкового комітету був присутній лише його голова, оскільки інші члени подали заяви про вихід із членства профспілки.

Наказом від 02 серпня 2017 року № 17-к замість первинної профспілкової організації ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» створено раду трудового колективу ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» (а. с. 71).

Вищестоящою профспілковою організацією щодо первинної профспілки ВАТ «Берестовецький спецкар`єр» є Рівненська обласна організація профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України.

Ухвалою від 26 червня 2018 року апеляційний суд звернувся до президії Рівненської обласної організації профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства України, яка є вищестоящою профспілковою організацією щодо первинної профспілки ВАТ "Берестовецький спецкар`єр", з питанням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підстав п.1 ст.40 КЗпП України (а. с. 160).

Відповідно до протоколу №13 від 11.07.2018 року президія Рівненської обласної організації профспілки працівників автомобільного транспорту та шляхового господарства не надала згоди на звільнення позивачки з посади машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" п.1 ст.40 КЗпП України (а.с. 166-167).

Своє рішення президія мотивувала тим, що адміністрація підприємства не зверталася з цього питання до профспілкового комітету за три місяці до запланованих звільнень, а також неотриманням профспілкою відповідного техніко-економічного обґрунтування доцільності скорочення чисельності працівників, відсутністю подання про надання згоди на вивільнення працівника за два місяці до звільнення та неподанням до виборного органу профспілкової організації нового штатного розпису на погодження.

Тобто, відмовляючи у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 з роботи, профспілковий орган вважав, що роботодавцем порушено трудове законодавство при проведенні скорочення працівників, посилався на норми, які регулюють правовідносини між сторонами, та є достатньо вмотивованим, тому ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" не мав право на її звільнення.

За наведеного, позовні вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення ОСОБА_1 на роботі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до довідки №0 від 12.05.2017року(а.с.5) заробітна плата ОСОБА_1 за два календарних місяці, що передували її звільненню у березні 2017року становила 2760,28грн., у квітні 2017року- 2630,24грн., тоді її середньоденна заробітна плата становить 131,48грн. (2760,28+2630,24=5390,52грн. : 41роб. днів. Середньомісячне число робочих днів становить 20,5(19+22):2). Середньомісячний заробіток дорівнює 2695,34грн. (131,48х 20,5). Час вимушеного прогулу з 6 травня 2017 року по 18 червня 2019р. складає 528 р.дн.

В такому випадку розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 69 421,44грн. (131,48 х 528), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Вбачається, що ОСОБА_1 було виплачено 2695,14 грн. вихідної допомоги при звільненні. (а.с.113)

Однак, законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу за певних обставин. Дана позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-511цс16 від 25 травня 2016 року.

За наведеного, підстав для зменшення суми середнього заробітку на суму виплаченої вихідної допомоги не має.

Що стосується позовних вимог про стягнення заробітної плати за час простою за період з 1.02.2017 року по 28.02.2017 року в сумі 1774 грн., відпускних за період з 1.02.2017 року по 28.02.2017 року в сумі 360 грн. та індексації заробітної плати з 1.03.2016 року по 31.12.2017 року в сумі 3750,01 грн., то рішення судом першої інстанції по них не приймалось, воно не містить жодних мотивів та висновків стосовно них, а ці вимоги частині можуть бути вирішені в порядку статті 270 ЦПК України або ж шляхом пред`явлення ОСОБА_1 нового окремого позову.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Судові витрати у справі по сплаті судового збору у сумі 3335,53грн. (694,21грн. + 640=1334,21+2001,32грн. (розгляд справи в апеляційному порядку)) підлягає стягненню з відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, адвокат Осійчук І.І. надав здійснений ним розрахунок суми судових витрат, які несла позивачка, договір про надання правової допомоги та оригінал квитанції про сплату адвокату 5000грн., в якій призначення проведеного платежу вказано правова допомога адвоката, представництво у суді, а тому апеляційний суд приходить до висновку про необхідність стягнення цих витрат з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді машиністом конвеєра дробильно-сортувального цеху та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 2695,34грн суд допускає до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389-390 ЦПК України, п. 1 ч. 1 ст. 40, ст. ст. 42,43, 49-2, ч. 2 ст. 235 КЗпП України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області в складі судді Олійник П.В. від 13 квітня 2018 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" про скасування наказу про звільнення,поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" №8-к від 06 травня 2017 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху за п.1 ст.40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху ВАТ "Берестовецький спецкар`єр" з 6 травня 2017року.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар`єр" (, місцезнаходження с.Берестовець вул..Сидороваа,3 Коспопільського району) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце проживання с.Берестовець Костопільського району) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 травня 2017 року по 18 червня 2019р. у сумі 69 421(шістдесят дев`ять тисяч чотириста двадцять одну) грн.44 коп. без виключення сум на податки, збори та обов`язкові платежі, понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги у сумі 5000 (п`ять тисяч)грн.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді машиніста конвеєра дробильно-сортувального цеху та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 2695,34 грн. допустити до негайного виконання.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства "Берестовецький спецкар`єр" (, місцезнаходження с.Берестовець вул. Сидороваа,3 Коспопільського району) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 3 335 (три тисячі триста тридцять п`ять)грн.53коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення. Касаційна скарга може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 червня 2019року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.