Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

03 червня 2019 р. м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі судді Шевчук А.М., вирішуючи, відповідно до вимог ст.359 ЦПК України, питання про відкриття апеляційного провадження

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Кузьміна Леся Леонідівна про визнання права власності на 9/100 житлового будинку і земельної ділянки в порядку спадкуваннята

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно та майнові права,

в с т а н о в и в:

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду першої інстанціївід 23 листопада 2016 року, ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою та заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, які надійшли до суду апеляційної інстанції 18 квітня 2019 року.

Відповідно до вимог частини першої ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Із матеріалів справи вбачається, що 23 листопада 2016 року Богунським районним судом м. Житомира рішення проголошено за відсутності ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_3 , який на той час представляв її інтереси в суді першої інстанції. Ані позивач, ані її представник не були належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, оскільки матеріали справи не містять таких відомостей.

Із апеляційною скаргою до Житомирського апеляційного суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася у 2019 році.

Відповідно до змісту пункту першого частини другої ст. 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня проголошення судового рішення, крім випадків, зокрема, подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою після спливу одного року з дня проголошення судового рішення за нормами, які діяли до 15 грудня 2017 року, та матеріалами справи встановлено, що позивач не була належним чином повідомлена про розгляд даної справи 23 листопада 2016 року, то зі змісту вищевказаної норми вбачається, що ОСОБА_1 має право на подання до суду заяви (клопотання) про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних причин його пропуску.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року визнано неповажними підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення суду від 23 листопада 2016 року. Скаргу залишено без руху та надано строк- десять днів з дня вручення копії ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав його пропуску.

На виконання вимог вказаної вище ухвали, 20 травня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . поштою надіслала заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. Заяву обґрунтовує тим, що рішення суду було постановлене у відсутності позивача, копію оскаржуваного рішення вона не отримувала, матеріали справи також не містять відомостей про його направлення або вручення ОСОБА_1 Зазначає, що постійним місцем проживання позивача є країна Ізраїль, даний позов був поданий у її інтересах представником ОСОБА_3 , який на той час представляв її інтереси в суді першої інстанції. У період з 20 листопада 2016 року неодноразово знаходилася на лікуванні в медичному закладі м. Ашдода та проходила реабілітацію, а з 2017 року знаходилася на постійному медичному обліку. У зв`язку із захворюванням, діагноз якого з етичних міркувань зазначити не бажає, за призначенням лікарів її було обмежено у доступі до інформації, яка могла викликати у неї негативну реакцію. За таких обставин позивач не мала можливості особисто брати участі у розгляді даної справи, а тому вважає, що строк пропущений з поважних причин, який підлягає поновленню.

Заява про поновлення строку на апеляційне оскарження не може бути задоволена, із наступних підстав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає, що іншими підставами для поновлення строку на подання скарги є захворювання ОСОБА_1 та необхідність лікування і реабілітації, що триває упродовж з 2016 року.

Проте, до вказаної заяви приєднані матеріали, які складені іноземною мовою.

Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Аналогічну норму містить ст. 9 ЦПК України.

Отже, надані іноземною мовою документи мають бути перекладені українською мовою, а офіційний переклад засвідчений штампом агенції перекладачів. Переклад російською мовою також не засвідчений штампом агенції перекладачів.

Окрім того, у разі потребування медичного перекладу, перекладачі медичних текстів та документів повинні не лише знати іноземну мову на високому рівні, але й бути обізнаними в медичній сфері (вміти розшифровувати абревіатури, знати спеціальні медичні скорочення тощо).

Отже, документи складені іноземною мовою, а відсутність належно оформленого їх перекладу виключає можливість дослідити їх зміст та надати їм оцінку, тобто, встановити, чи дійсно існували обставини, на які посилається у заяві представник позивача про те, що упродовж з 20 листопада 2016 року ОСОБА_1 хворіла та характер її хвороби, лікування та реабілітація перешкоджали їй своєчасно вирішити питання щодо подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод представлено право на суд, разом із правом на доступ до суду. Між тим, Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 лютого 2011 року в справі «Мушта проти України» зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Враховуючи викладене, позивач не довела, що пропустила строк з поважних причин та, що з 2017 року по 2019 рік у неї існували реальні перешкоди у поданні апеляційної скарги на рішення суду від 23 листопада 2016 року, а тому відсутні підстави для його поновлення.

Відповідно до пункту четвертого частини першої ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

За таких обставин, у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 358 ЦПК України,

у х в а л и в:

Визнати неповажними підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2016 року.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2016 року.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: