КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/5492/16-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7369/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі - Слободяник Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2016 року, постановлену під головуванням судді Луценко О.М., по справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві Чорного Володимира Вікторовича та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій зазначив, що 24 липня 2000 року Мінським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист по справі № 2-2858/2000 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 липня 2000 року до її повноліття, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

У Відділі державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві знаходилось два виконавчі провадження з виконання вказаного виконавчого листа. Одне провадження було закрите, інше передано на виконання до Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

В 2015 році боржником було сплачено заборгованість по сплаті аліментів, тому виконавче провадження було закінчено на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 12 листопада 2015 року та знято арешт з майна на підставі постанови від 12 листопада 2015 року.

26 лютого 2016 року, після ознайомлення представника заявника із матеріалами виконавчого провадження ОСОБА_1 з`ясував, що державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві у виконавчому провадженні № 38297187 було здійснено перерахунок заборгованості по аліментам та сформовано нову довідку-розрахунок заборгованості по аліментам від 15 січня 2016 року, яку не було направлено боржнику.

Після ознайомлення представника заявника із матеріалами виконавчого провадження 13 квітня 2016 року, заявником було виявлено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 березня 2016 року за ВП № 25446930, яка також не була направлена боржнику.

Таким чином, ОСОБА_1 вказував, що заборгованість згідно нової довідки була вирахувана у виконавчому провадженні № 38297187, а арешт накладений в рамках виконавчого провадження № 25446930. Виконавче провадження № 25446930 було відновлено у зв`язку зі скасуванням постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 травня 2014 року і в рамках відновленого виконавчого провадження заборгованості нараховано не було. Жодна постанова йому направлена не була та не було надано строку для самостійного виконання судового рішення.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 березня 2016 року за ВП та № 25446930, а також зобов`язати ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві зняти арешт та заборону відчуження арештованого майна боржника. (а.с.2-7)

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала заперечення на скаргу, в яких просила скаргу боржника ОСОБА_1 відхилити, а постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 15 березня 2016 року за ВП № 25446930 залишити без змін. Зазначила, що за період з 14 липня 2000 року по 24 квітня 2014 року загальна заборгованість ОСОБА_1 по аліментам складає 203 795 грн., що підтверджується довідкою розрахунком державного виконавця від 01 червня 2016 року, заборгованість по неустойці (пені) складає 700 792,00 грн. Вказувала, що ОСОБА_1 довідки з місця роботи не надає, виклики державного виконавця ігнорує і в Оболонському УП ГУНП у м. Києві відкрито кримінальне провадження за фактом невиплати аліментів за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, в ході якого було встановлено, що ОСОБА_1 злісно ухиляється від примусового виконання рішення суду. (а.с.33-35а)

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2016 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , зацікавлена особа ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Чорного В.В. та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. (а.с.68-70)

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2016 року, просила її скасувати та постановити нову по суті заявлених у скарзі вимог. На обґрунтування скарги зазначила, що суд неповно з`ясував обставини справи, не врахував фактичних обставин та доказів, які викладені на обґрунтування поданої скарги та дійшов помилкового висновку про відмову в її задоволенні. Вказувала, що державний виконавець не попередив боржника про наявність заборгованості, наклав арешт на оскаржувану суму заборгованості, не зважаючи на те, що виконавче провадження було закрите в 2015 році у зв`язку з виконанням. (а.с.74-77)

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 відхилено, а ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2016 року залишено без змін. (а.с.99-101)

Постановою Верховного Суду від 28 лютого 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналась ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 грудня 2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. (а.с.159-162)

Відповідно до пункту 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв`язку із зазначеним справа підлягає розгляду у порядку, встановленому ЦПК України у редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. ОСОБА_1 був сповіщений врученням повідомлення про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення. ОСОБА_2 була сповіщена врученням повідомлення її представнику - ОСОБА_4 (а.с. 168-180)

Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві - Барановський Б.В. подав письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутності.(а.с. 181-183)

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві перебував виконавчий лист № 2-2858/2000 від 24 липня 2000 року виданий Мінським (Оболонським) районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 липня 2000 року до її повноліття, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян. (а.с.8, 17)

15 березня 2016 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Чорним В.В. у виконавчому провадженні № 25446930 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. (а.с.15-16)

Зазначена постанова державного виконавця мотивована тим, що доходи боржника від підприємницької діяльності за період з 19.05.2000 по 31.12.2004 загалом складають 866 669,93 грн. та наявності заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням доходів боржника від підприємницької діяльності за період з 14.07.2000 по 24.04.2014 у розмірі 208 600 грн.

Так, згідно повідомлення Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві №3208/9/26-54-17-05 від 07 липня 2015 року, ОСОБА_1 перебував на податковому обліку в ДПІ в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві з 19 травня 2000 року по 06 серпня 2014 року як фізична особа - підприємець. Протягом періоду з 19 травня 2000 року по 31 грудня 2004 року застосовував спрощену систему оподаткування, обліку та звітності. Згідно поданих звітів суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку обсяг виручки від реалізації товарів (робіт, послуг) складав: за період з 19.05.2000 по 31.12.2000 - 129 079,66 грн.; за період з 01.01.2001 по 31.12.2001 - 61 200,84 грн.; за період з 01.01.2002 по 31.12.2002 - 270 844,49 грн.; за період з 01.01.2003 по 31.12.2003 -345 971,17 грн.; за період з 01.01.2004 по 31.12.2004-59 573,77 грн. (а.с.44)

Постановою заступника начальника УДВС ГТУЮ у м. Києві Чепурного В.М. № 174 від 18 грудня 2015 року про результати перевірки виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документа, було визнано дії державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Ковальчук Т.П. по виконанню виконавчого провадження № 25446930 такими, що вчинені з порушенням вимог ст.ст. 11, 74 Закону України «Про виконавче провадження» в частині не обчислення розміру заборгованості зі сплати аліментів та не складання відповідного розрахунку. (а.с.45-47)

Наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів на час винесення оскаржуваної постанови державного виконавця підтверджується також довідкою-розрахунком заборгованості по аліментам, складеною державним виконавцем Чорним В.В., затвердженою начальником Оболонського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві 01 червня 2016 року, згідно якого заборгованість по аліментам за період з 14 липня 2000 року по 24 квітня 2014 року з урахуванням доходів боржника від підприємницької діяльності складає 203 795 грн. (а.с.55)

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції Закону чинній на час ухвалення оскаржуваної постанови), державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції Закону чинній на час ухвалення оскаржуваної постанови),державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові про відкриття виконавчого державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

За змістом ч. 4 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції Закону чинній на час ухвалення оскаржуваної постанови) уразі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів, строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

Відповідно до пункту 4.1.8. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), розпочинаючи виконання рішення про стягнення коштів, державний виконавець зобов`язаний винести постанову відповідно до частини другої статті 57 Закону.

За змістом ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV (в редакції Закону чинній на час ухвалення оскаржуваної постанови), арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

За таких обставин, державний виконавець ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Чорний В.В. обґрунтовано виходив з наявності підстав передбачених ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» для винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 березня 2016 року.

Оскільки на виконанні державної виконавчої служби перебувало виконавче провадження щодо виконання набравшого законної сили рішення суду про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 липня 2000 року до її повноліття, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, яке до часу розгляду справи судом не виконане, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування постанови державного виконавця від 15 березня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вказане свідчить, що державним виконавцем вживались заходи виконання судового рішення відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 25, ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про те, що виконавче провадження було закрите в 2015 році у зв`язку з виконанням є необґрунтованими, оскільки постанову про закінчення виконавчого провадження було скасовано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що державний виконавець не попередив боржника про наявність заборгованостіне є підставою для зміни або скасування ухвали суду першої інстанції.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Подібні за змістом вимоги містив і ЦПК України в редакції, що діяла на час подання скарги та постановлення оскаржуваної ухвали (ст.ст. 383, 387 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги.

При цьому, таке судове рішення не перешкоджає апелянту заявляти про скасування арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у випадку погашення заборгованості та (або) закінчення виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків, а тому, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 20 травня 2019 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б.Левенець

В.М.Ратнікова

О.В.Борисова