Провадження 2/127/5778/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Константинова А.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, -
09.10.2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду до ОСОБА_3 про визнання батьківства.
Мотивувала позов тим, що у 2012 році познайомилась з відповідачем. 11.11.2012 року вони почали проживати разом, однією сім'єю без реєстрації шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_2 року у них народився син - ОСОБА_2 ОСОБА_4.
Відповідач відмовився зареєструвати своє батьківство стосовно сина та надавати матеріальну допомогу на його утримання, тому відповідно до ст. 128 СК України ОСОБА_2 просила визнати батьківство ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Судом були вчинені наступні процесуальні дії: 10.10.2017 року, 02.11.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без руху (а.с. 12, 15); 02.11.2017 року відмовлено в задоволенні заяви про відстрочення сплати судового збору за подання позову (а.с. 16).
07.12.2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області відкрито провадження у даній справі (а.с. 28).
03.04.2018 року за клопотанням позивача призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для з'ясування питання чи є ОСОБА_3 біологічним батьком дитини ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року від матері ОСОБА_2 (а.с. 53). На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 13.07.2018 року провадження у справі було поновлено, оскільки 10.07.2018 року зареєстровано повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи через неявку учасників проведення експертизи для відбору зразків.
Ухвалою суду від 24.09.2018 року повторно було направлено на виконання до ВНДЕКЦ МВС України ухвалу суду від 03.04.2018 року (а.с. 102), провадження у справі зупинено.
21.12.2018 року поновлено провадження у справі в зв'язку з надходженням повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи (а.с. 125).
В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала, пояснила, що в жовтні 2012 році ОСОБА_3 познайомила її зі своїм сином - ОСОБА_3 Він мав намір їхати на заробітки у м. Москву і запропонував їй також, обіцяв допомогти. В листопаді 2012 року вони почали проживати однією сім'єю в Москві в орендованій квартирі. В м. Вінницю вони разом повернулись для святкування Нового року, разом жили у її квартирі, у його батьків і вона познайомила відповідача із своїми батьками, зі своїми старшими дітьми. В січні 2013 року вони знову поїхали в м. Москву і вона дізналась, що вагітна. Шлюб не реєстрували, оскільки відповідач завжди говорив, що у нього не виходить і це питання не на часі. В травні 2013 року вона повернулась в м. Вінницю, оскільки в Москві не було умов для проживання і стала на облік в жіночій консультації у зв'язку з вагітністю. Відповідач залишився у м. Москві. Він приїжджав до неї та до своїх батьків, які живуть в селі Комарів в травні, червні, липні 2013 року. Два рази надававїй матеріальну допомогу - в травні-липні 2013 року. Він знав, що вона вагітна, але влітку 2013 року ОСОБА_3 сказав, що вони вільні люди, їх стосунки скінчились і після того вони жодного разу не бачились і не спілкувались. Про народження сина вона ОСОБА_3 не повідомляла, зареєструвати відповідачу своє батьківство щодо сина не пропонувала. В актовому записі про народження сина батько зазначений з її слів. Сина назвала «ОСОБА_4», оскільки вони колись разом з ОСОБА_3 обирали це ім'я для майбутньої дитини. Сина ОСОБА_3 ніколи не бачив, ним не цікавився, матеріальної допомоги на утримання дитини жодного разу не давав, не визнавав своє батьківство. Родичі відповідача також не визнають походження цієї дитини від ОСОБА_3 Просила врахувати, що відповідач постійно проживає та працює у м. Москві, тому було неможливо забезпечити його явку для відібрання зразків та проведення експертизи, що двічі призначалась судом. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Мазур О.В. позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, який з 17.09.1999 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, але з 2013 року за даною адресою не проживає а.с. 24, 26) в судове засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином за місцем реєстрації, відзиву на позов, заяв про відкладення засідання не подав.
Враховуючи згоду позивача, суд вважає необхідним розглянути справу без участі відповідача та ухвалити відповідно до ст. 280-282 ЦПК України заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю ОСОБА_2 З ОСОБА_3 вона знайома, він приїжджав до них у гості на один день приблизно влітку 2013 року. Ірина розповідала, що вони разом з ОСОБА_3 жили у Москві. Які між ними були стосунки, як вони жили, чому не реєстрували шлюб та чому не живуть в даний час - свідкові невідомо. Донька сказала, що батьком її сина ОСОБА_4 є ОСОБА_3, але він сина ніколи не бачив, не цікавився ним.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що ОСОБА_2 - його племінниця. Свідок познайомився з ОСОБА_3 в 2013 році в м. Вінниці. Бачив, що ОСОБА_2 із ОСОБА_3 разом були в її квартирі в м. Вінниці, бавили її старших дітей. Також в 2013 році він їздив до них в м. Москву і у нього склалось враження, що вони проживають як сім'я. ОСОБА_3 добре до ОСОБА_2 ставився. У ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_4, однак, він не може стверджувати, що батьком дитини є ОСОБА_3, оскільки він ніколи не бачив його з дитиною, вони не виховують сина разом, чи дає він допомогу дитині - не знає.
Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що позивач - його донька, з відповідачем він знайомий, як з чоловіком, з яким ОСОБА_2 проживала деякий час в селі Комарів, а потім вони переїхали в м. Москву і жили разом приблизно 6 місяців. Потім стосунки припинились. В жовтні 2013 року ОСОБА_2 народила сина - ОСОБА_4, хлопчик на ОСОБА_3 дуже схожий. Син проживає з матір'ю. ОСОБА_3 не бере участі в житті хлопчика, ніколи не бачив його і не визнавав своєю дитиною.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Статтею 122 Сімейного кодексу України передбачено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 125 Сімейного кодексу України визначено: якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені ч.1, ч. 2 ст. 126 Сімейного кодексу України).
Відповідно до ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Судом встановлено, що 24.10.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області зроблено актовий запис № 4099 про реєстрацію народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відомості про його батька - ОСОБА_9, громадянина України, записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (ім'я та по батькові батька дитини записуються за вказівкою матері), мати дитини - ОСОБА_2, громадянка України (а.с. 20).
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 ні особисто, ні через представника не звертався з заявою до органу державної реєстрації актів цивільного стану про походження від нього дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Також в судовому засіданні і позивач і свідки підтвердили, що ОСОБА_3 ніколи не бачив дитини і не визнавав ОСОБА_4 своїм сином.
03.04.2018 року за клопотанням позивача у даній справі було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для з'ясування питання чи є ОСОБА_3 біологічним батьком дитини ОСОБА_4, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року від матері ОСОБА_2 (а.с. 53). На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Для відібрання експериментальних зразків учасники експертизи - ОСОБА_2, дитина ОСОБА_10, ОСОБА_3 запрошувались на 23.05.2018 та 15.06.2018 року, проте зазначені особи для відбору зразків не з'явились. ОСОБА_3 ухвалу суду про призначення експертизи і повідомлення про необхідність з'явитись для відібрання зразків не отримував, конверти повертались за закінченням терміну зберігання.
10.07.2018 року зареєстровано повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи через неявку учасників проведення експертизи для відбору зразків (а.с. 84).
Ухвалою суду від 24.09.2018 року було повторно направлено на виконання до ВНДЕКЦ МВС України ухвалу суду від 03.04.2018 року про призначення молекулярно-генетичної експертизи (а.с. 102), провадження у справі зупинено. Для відібрання експериментальних зразків учасники експертизи: ОСОБА_2, дитина ОСОБА_10, ОСОБА_3 запрошувались на 07.11.18 та 05.12.2018 року. Проте, 05.12.2018 року для відбору зразків з'явились лише ОСОБА_2 та дитина ОСОБА_10 ОСОБА_3 не з'явився (а.с. 123 зворот). ОСОБА_3 також неодноразово повідомлявся про необхідність з'явитись до експерта для відібрання зразків, однак повідомлення не отримував, конверти повертались за закінченням терміну зберігання.
Також у суду відсутні підстави для визнання факту, про який просить позивач, в порядку ст. 109 ЦПК України, оскільки судом не встановлено ухилення ОСОБА_3 від участі в експертизі, повідомлення і виклики для проведення експертизи не були йому вручені за закінченням терміну зберігання (а.с. 58-59, 65-67, 72, 73-74, 105-106, 110-112, 118-120).
Решта зібраних доказів, а саме показання свідків і фото та відео матеріали не є достатніми в розумінні ст. 80 ЦПК України для встановлення походження дитини ОСОБА_10 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, від батька - ОСОБА_3
В судовому засіданні були заслухані показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_7, вони повідомили про наявність стосунків між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в період з кінця 2012 року до травня 2013 року, проте жоден свідок не міг стверджувати, що батьком народженої дитини є ОСОБА_3
Дані стосунки не були тривалими, сама позивач не змогла підтвердити того, що разом із ОСОБА_3 в них склались фактичні шлюбні стосунки, що вони вели спільно господарство, робили спільні витрати, у них був спільний бюджет. Сторони були зареєстровані за різними адресами, ОСОБА_2 також сказала, що дійсного бажання відповідача на реєстрацію шлюбу не було.
Фотокартки із зображенням ОСОБА_2 і ОСОБА_3, дітей позивача, їх родичів також не є достовірними доказами походження дитини від ОСОБА_3
В судовому засіданні були оглянуті короткі відеозаписи спільного перебування ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в Москві, у батьків позивача та відповідача в с. Комарів, позивач повідомила, що вони стосувались періоду протягом 2012 - 2013 років. На одному відеозаписі наявний фрагмент розмови ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо імені «ОСОБА_4». Проте, під час розмови жодного слова про народження майбутньої спільної дитини і про батьківство ними не сказано.
Тому вказані докази також не містять інформацію щодо предмета доказування - походження дитини від батька і не є належними в розумінні ст. 77 ЦПК України.
На запитання суду ОСОБА_2 повідомила, що відеоматеріалів, на яких було б зафіксовано визнання ОСОБА_3 свого батьківства майбутньої дитини, немає.
Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку, що позивач не довела своїх вимог, тому в задоволенні даного позову слід відмовити.
Судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 122, 128, 135 ч. 1 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 109, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства - відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 15 травня 2019 року.

Суддя: