Апеляційне провадження № 22-ц/824/4644/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи 369/216/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Пащенко О.П.

сторони справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»),

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», подану його представником Аветисян Маргаритою Робертівною ,

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 квітня 2017 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Пінкевич Н.С., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2017 року ТОВ «Кей-Колект» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та визнання особи такою, що втратила право користування майном.

Свої вимоги мотивувало тим, що воно є власником квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку набуте у встановленому законом порядку. Намагаючись потрапити у вказану квартиру, було виявлено, що у ній проживає відповідач. Добровільно звільнити вказану квартиру відповідач відмовляється, незважаючи на неодноразові вимоги позивача, з огляду на що позивач просив усунути перешкоди у здійсненні товариством права користування вищевказаною квартирою, шляхом надання постійного безперешкодного доступу до цього майна; визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 квітня 2017 року у задоволенні позову ТОВ «Кей-Колект» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ТОВ «Кей-Колект» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції змінити в частині сум стягнення.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги, зокрема, зазначала, що суд не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме в матеріалах справи містяться акти огляду майна, які фіксують здійснення відповідачем перешкод у здійсненні права користування майном та докази визнання представником відповідача щодо факту проживання його у спірній квартирі.

Суд не мотивував своє рішення в частині відмови в задоволенні вимог щодо визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування майном.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 1 серпня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «Кей-Колект» задоволено. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове про задоволення позову ТОВ «Кей-Колект». Усунуто перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 шляхом надання постійного безперешкодного доступу товариству до цього майна; визнано громадянина ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; вирішено питання щодо розподілу судового збору.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення апеляційного суду Київської області від 1 серпня 2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В порядку п. 8 ч. 1 Розділу XIII Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Згідно п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах. У разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду (п. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Указом Президента України від 28.09.2018 №297/2018 переведено суддів Апеляційного суду міста Києва та суддів Апеляційного суду Київської області на роботу на посадах суддів Київського апеляційного суду.

Відповідно до ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів Київського апеляційного суду від 02.10.2018 №3 днем початку роботи Київського апеляційного суду визначено 03.10.2018.

Нерозглянуті апеляційні скарги, заяви, клопотання, подані до Апеляційного суду міста Києва та Апеляційного суду Київської області передано до новоутвореного Київського апеляційного суду.

У зв`язку із зазначеним вищевказана апеляційна скарга підлягає розгляду Київським апеляційним судом.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_3 заперечувала проти доводів апеляційної скарги. Просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник ТОВ «Кей-Колект» в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлений належно (ас. 169), проте про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За ст. 10 ЦПК України (в редакції, що діяла на момент розгляду справи в суді першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України (в редакції 2004 року) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів проживання відповідача у спірній квартирі та користування нею.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору іпотеки № 89142 від 26 червня 2008 року, в якості забезпечення своїх кредитних зобов`язань ОСОБА_1 передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору факторингу № 2 від 13.02.2012 АКІБ «УкрСиббанк» передав право вимоги ТОВ «Кей-Колект» за зобов`язаннями ОСОБА_1 .

З Інформаційної довідки № 69574519 від 03 жовтня 2016 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на час розгляду справи в суді першої інстанції була зареєстрована на праві власності за ТОВ «Кей-Колект» (ас.ас. 17-19).

Згідно довідки виконавчого комітету Вишневої ради Києво-Святошинського району Київської області №4404 від 22 листопада 2016 року за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 1999 року народження та ОСОБА_5 , 2005 року народження.

В постанові Верховного Суду від 16.01.2019, у вказаній справі, зазначеного серед іншого про те, що апеляційний суд не врахував, що реєстрація приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» права власності на спірну квартиру є незаконною і оспорюється відповідачем ОСОБА_1 в Києво-Святошинському районному суді Київської області.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Захист права власності встановлений ст. 321 ЦК України, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Як вбачається з наданої ОСОБА_1 копії рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення ПН КМНО Кобелєвої А.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на користь ТОВ «Кей-Колект», індексний номер 28938140 від 25.03.2016; скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності запис про право власності № 13871940 про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» право власності на квартиру за адресою:АДРЕСА_2 , здійснений 21.03.2016 ПН КМНО Кобелєвою А.М.

Таким чином перехід права власності до товариства визнано в судовому порядку протиправним та скасовано рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Вказане рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як убачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_6 . 3.04.2017 заявляла в суді першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі, мотивуючи його тим, що на розгляді у Києво-Святошинському суді Київської області розглядається справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Кей-Колект», ПН КМНО Кобелєвої А.М., третя особа Орган опіки та піклування Києво-Святошинської РДА, про визнання дій протиправними, скасування запису про реєстрацію права власності та визнання права власності на квартиру(ас.58).

Проте, суд першої інстанції не надав належного значення заявленим для зупинення підставам (ас. 65) та передчасно прийняв рішення про відмову у задоволенні позову.

Наявність чинного рішення про визнання дій щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень на користь ТОВ «Кей-Колект» від 25.03.2016 протиправним та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , здійснене ПН КМНО Кобелевою А.М. 21.03.2016, яке набрало законної сили, свідчить про те, що та правова підстава, на яку посилалося ТОВ «Кей -Колект» на теперішній час відпала.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції з врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів в матеріалах справи необхідно скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову з інших підстав.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», подану його представником Аветисян Маргаритою Робертівною - задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

В разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді: