Головуючий суду 1 інстанції -Чехов С.І.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 418/4169/18
Провадження № 22-ц/810/304/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І.О.,

суддів Коновалової В.А., Луганської В.М.,

за участю секретаря Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

на рішення Міловського районного суду Луганської області від 11 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Чехова С.І. 11.03.2019 року в смт.Мілове

у цивільній справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , звернулась до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої посилалась на те, що 23.11.2018 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), згідно якого позивач набула право вимоги і стала кредитором за кредитним договором № 4798 від 31.01.2015 року та договором кредитної лінії № 4827 від 27.03.2015 року, укладеними між КС «Імперіал ЛТД» та відповідачем ОСОБА_3

За умовами кредитного договору № 4798 від 31.01.2015 року укладеним між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та відповідачем ОСОБА_3 кредитна спілка відкрила відповідачу лінію на 3000,00 грн і надала транш у розмірі 1095,00 грн на умовах строковості, зворотності та цільового використання із сплатою 70% річних, зі строком дії договору кредитної лінії - 12 місяців від дати отримання боржником кредиту та дією до повного виконання зобов`язань відповідачем. Відповідно до п.3.3.кредитного договору відповідач ОСОБА_3 зобов`язалась проводити погашення кредиту ( кредит та відсотки за користування кредитними коштами) відповідно до узгодженого сторонами графіку до 25 числа кожного місяця.

За умовами договору кредитної лінії № 4827 від 27.03.2015 року, укладеним між КС «Імперіал ЛТД» та відповідачем ОСОБА_3 кредитна спілка відкрила відповідачу лінію на 5000,00 грн і надала транш у розмірі 2770,00 грн на умовах строковості, зворотності та цільового використання із сплатою 70% річних, зі строком дії договору кредитної лінії - 24 місяці від дати отримання боржником кредиту та дією до повного виконання зобов`язань відповідачем. Відповідно до п.3.3.кредитного договору відповідач ОСОБА_3 зобов`язалася проводити погашення кредиту ( кредит та відсотки за користування кредитними коштами) відповідно до узгодженого сторонами графіку до 25 числа кожного місяця.

Крім того, 31.01.2015 року між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № 4798/1, відповідно до умов якого останній взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 , що випливають з кредитного договору № 4798 від 31.01.2015 року та був попереджений про солідарну відповідальність з відповідачем ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 постійно порушувала свої зобов`язання як за кредитним договором № 4798 від 31.01.2015 року так і за договором кредитної лінії № 4827 від 27.03.2015 року.

Станом на 23.11.2018 року заборгованість за кредитним договором № 4798 від 31.01.2015 року складає 6490,57 грн., а за договором кредитної лінії № 4827 від 27.03.2015 року - 15079,69 гривень.

Позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 4798 від 31.01.2015 року в сумі 6490,57 грн: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором кредитної лінії № 4827 від 27.03.2015 року в сумі 15079,69 грн.

Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 11 березня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні зобов`язання випливають з кредитних договорів, укладених кредитною спілкою Імперіал ЛТД» з ОСОБА_3 , надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки, такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, а тому немає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення боргу за кредитними договорами.

Не погоджуючись із зазначеним рішення позивачем ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які не підлягають застосуванню та не мають відношення до цього спору, скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції до спірних правовідносин сторін застосовані положення ст.1077 ЦК України, що стосуються договору факторінгу, у той час, як до спірних правовідносин необхідно було застосувати положення ст.512 ЦК України щодо договору цесії.

Відповідачі не скористались своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи, а також представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_2 , яких було повідомлено належним чином про дату час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про вручення повісток, у судове засідання не з`явились, заяв про відкладення розгляду справи від останніх на адресу апеляційного суду не надійшло.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі заінтересованої особи, без конкретизації цієї заінтересованої особи у справі позовного провадження.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України без участі зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у достатній мірі відповідає.

Так судом першої інстанції встановлено, що з наданих позивачем копій вбачається, що 31.01.2015 року, ОСОБА_3 звернулася з заявою до кредитного комітету кредитної спілки «Імперіал ЛТД» про надання кредиту у розмірі 3000,00 грн, який, згідно копії кредитного договору № 4798 від 31.01.2015 року кредитна спілка «Імперіал ЛТД» зобов`язалася надати ОСОБА_3 на засадах зворотності, строковості та цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Сторонами було підписано графік платежів. Згідно копії листа - повідомлення від 31.01.2015 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було повідомлено про відповідальність за порушення умови кредитного договору.

З наданої копії заяви від 31.01.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 , відповідно до умов договору № 4798, просила кредитну спілку «Імперіал ЛТД» видати черговий транш у розмірі 1095,00 гривень, який вона одержала 31.01.2015 року згідно копії видаткового касового ордеру від 31.01.2015 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4798 від 31.01.2015 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 за зазначеним кредитним договором за період з 31.01.2015 року по 23.11.2018 року складає 6490,57 грн.

Відповідно копії договору поруки № 4798 від 31.01.2015 року поручитель ОСОБА_4 зобов`язався перед кредитором - кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_3 зобов`язання за кредитним договором № 4798 від 31.01.2015 року.

Як слідує з копії заяви про надання кредиту (у вигляді кредитної лінії) від 27.03.2015 року, ОСОБА_3 звернулася з заявою до кредитного комітету кредитної спілки «Імперіал ЛТД» про надання кредиту у розмірі 5000,00 грн який, згідно копії кредитного договору № 4827 від 27.03.2015 року, кредитна спілка «Імперіал ЛТД» зобов`язалася надати ОСОБА_3 на засадах зворотності, строковості та цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Сторонами було підписано графік платежів.

Згідно копії листа - повідомлення від 27.03.2015 року, ОСОБА_3 було повідомлено про відповідальність за порушення умови кредитного договору.

Відповідно до копії заяви від 27.03.2015 року ОСОБА_3 згідно умов договору № 4827 від 27.03.2015 року просила кредитну спілку «Імперіал ЛТД» видати черговий транш у розмірі 2770,00 грн., який вона одержала 27.03.2015 року, що вбачається з копії видаткового касового ордеру від 27.03.2015 року.

Заборгованість ОСОБА_3 за період з 27.03.2015 по 23.11.2018 року за кредитним договором № 4827 від 27.03.2015 року складає 15079,69 гривень.

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 23.11.2018 року кредитна спілка «Імперіал ЛТД» передала ОСОБА_1 , а остання набувала право вимоги і стала кредитором за кредитними договорами № 4798 від 31.01.2015 року та № 4827 від 27.03.2015 року.

Згідно копій листів-повідомлень від 23.11.2018 року № 2425, 2424, відповідачам було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за кредитними договорами.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи відповідно до наданого позивачем додатку до позовної заяви.

На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про те, що статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а пунктом 11 ч.1 цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається. Кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження Законом не передбачені.

Проаналізувавши наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі та надані, в їх сукупності, всі докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно п.п.1-5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Як вбачається з позовної заяви позивач ОСОБА_1 , як підставу для стягнення з відповідачів заборгованості за кредитними договорами зазначає набуття ОСОБА_1 права вимоги, як нового кредитора за укладеними між КС «Імперіал ЛТД» та відповідачем ОСОБА_3 кредитним договором № 4798 від 31.01.2015 року та договором кредитної лінії № 4827 від 27.03.2015 року, відповідно до укладеного між ОСОБА_1 , як цесіонарієм, та кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», як цедентом, договору відступлення права вимоги від 23.11.2018 року, за яким цедент - КС «Імперіал ЛТД» передав цесіонарієві - ОСОБА_1 , а цесіонарій набув право вимоги, належне цедентові, і став кредитором за зазначеними кредитними договорами.

Як вірно зазначено судом першої інстанції у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора (ст.15 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки» визначено види господарської діяльності кредитної спілки, а пунктом 11 частини першої цієї статті врегульовано, що провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.

Отже, кредитна спілка як кредитодавець з огляду на особливості правового статусу, визначеного законом, не має права відступати право вимоги за кредитним договором, оскільки такі повноваження законом не передбачені.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постановах від 15 квітня 2015 року у справі № 6-59 цс15 та від 02 вересня 2015 року у справі № 6-667цс15, постанові Верховного Суду від 22 грудня 2018 року у справі № 642/1269/16-ц.

Встановивши, що спірні зобов`язання виникають із кредитних договорів, укладених між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_3 , надання кредитних коштів здійснено за рахунок об`єднання грошових внесків членів кредитної спілки і такі зобов`язання тісно пов`язані з особою кредитора і в силу положень статті 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов`язаннях не допускається, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки відступлення права вимоги не спричиняє правових наслідків.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 , остання просила суд заборгованість за кредитним договором № 4798 від 31.01.2015 року в сумі 6490,57 грн стягнути на користь ОСОБА_1 у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посилаючись на те, шо відповідач ОСОБА_4 , відповідно до укладеного між ОСОБА_4 та кредитною спілкою «Імперіал ЛТД» договору поруки № 4798/1 від 31.01.2015 року взяв на себе обов`язок відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_3 , що випливають з кредитного договору № 4798 від 31.01.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи за договором про відступлення права вимоги від 23.11.2018 року, укладеного між кредитною спілкою «Імперіал ЛТД», як цедентом та ОСОБА_1 , як цесіонарієм, цедент - КС «Імперіал ЛТД» передав цесіонарієві - ОСОБА_1 , а цесіонарій набув право вимоги, належне цедентові, і став кредитором за кредитним договором № 4798 від 31.01.2015 року та договором кредитної лінії № 4827 від 27.03.2015 року, укладеними між КС «Імперіал ЛТД» та відповідачем ОСОБА_3 , а.с. 30.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи позивачем ОСОБА_1 не було надано доказів на підтвердження обставин відступлення КС «Імперіал ЛТД» у відповідності до вимог законодавства права вимоги ОСОБА_1 за договором поруки № 4798/1 від 31.01.2015 року, укладеним між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_4 , як поручителем, у той час як суд, згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільні права в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

За доводами апеляційної скарги скаржник вважає, що суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягають застосуванню та не мають відношення до цього спору, оскільки судом першої інстанції до спірних правовідносин сторін застосовані положення ст.1077 ЦК України, що стосуються договору факторінгу, у той час, як до спірних правовідносин необхідно було застосувати положення ст.512 ЦК України щодо договору цесії, суд вважав, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512, ст. 1054 ЦК України, так як для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор - банк або інша фінансова установа, за погодженням з НБУ.

Зазначені доводи колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу та такими, що не відповідають змісту оскаржуваного рішення, мотивувальна частина якого не містить висновків суду першої інстанції щодо укладення між сторонами договору факторингу так і відмови у задоволенні позов з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржником ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , за доводами апеляційної скарги не доведена наявність підстав для висновку щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування рішення за доводами, викладеними у апеляційній скарзі, відсутні, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи в апеляційному суді компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Міловського районного суду Луганської області від 11 березня 2019 року у цивільній справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по кредитному договору залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 03 червня 2019 року.

Головуючий І.О. Дронська

Судді В.А. Коновалова

В.М. Луганська