Номер провадження: 22-ц/813/799/19
Номер справи місцевого суду: 523/2882/17
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ПАТ «Укргазбанк» - адвоката Бондар Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2018 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_4 до приватного підприємства «Юридична компанія «ДІОЛ», державного підприємства «СЕТАМ» та Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний Бангк «УКРГАЗБАНК», про визнання недійсними електронних торгів та протоколу їх проведення,

встановив:

27 лютого 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «Юридична компанія «ДІОЛ» (далі - ПП «ЮК «ДІОЛ»), державного підприємства (далі - ДП) «СЕТАМ» та Суворовського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Суворовського ВДВС) про визнання недійсними електронних торгів з реалізації нежитлової споруди-торгового павільйону, загальною площею 47,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та протоколу їх проведення від 27.01.2017р.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2018 року вказаний позов ОСОБА_4 було залишено без розгляду.

Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2017 року, а саме: знято арешт з нерухомого майна - торгового павільйону, загальною площею 47,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2018 року, та постановлення нової, якою справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що позивач та його представник повторно не з'явилися в судове засідання, із заявою про розгляд справи за їх відсутності не зверталися, що розцінюється судом як втрата зацікавленості до розгляду справи.

Однак, Одеський апеляційний суд вважає, що такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України - суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає розгляду справи.

Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції посилався на те, що у судові засідання, призначені на 07.02.2018р., 24.05.2018 року, 24.10.2018 року представник позивача не з'явився, при цьому позивач та його представник були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

При цьому, призначене судове засідання на 24.10.2018р., суд враховує як повторну неявку позивача та його представника з неповажних причин.

З матеріалів справи вбачається, що про дату слухання справи 24.10.2018 року представник позивача був сповіщений належним чином, про що в матеріалах справи є відповідна розписка (т.2, а.с.30), проте зазначене сповіщення не можна вважати у систематичному положенні, як повторне.

Так, доказів про належне сповіщення позивача чи його представника про дату слухання справи на 23.08.2018 року, на 14.00 год., тобто яке передувало судовому засіданню від 24.10.2018 року, матеріали справи не містять.

Зазначені обставини також вказані судом в оскаржуваній ухвалі суду (а.с.38).

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку відсутній принцип повторності неявки позивача та його представника в судове засідання, що б давало підстави для залишення позову без розгляду.

Колегія суддів також вважає за необхідне вказати, що судові процедури повинні бути справедливими, а тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Зазначені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач та його представник повторно не з'явилися в судове засідання без поважних причин та не повідомили про причини неявки, не надали заяву про розгляд справи без їх участі, що призвело до постановлення незаконної ухвали суду про залишення позову без розгляду.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що не маючи законних підстав для залишення позову без розгляду, який перебував на розгляді суду майже два роки, суд повинен був розглянути справу та ухвалити судове рішення на підставі наявних у справі доказів, а не залишати позов без розгляду.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд обгрунтовано вказав дату в оскаржуваному судовому рішенні «26» жовтня 2018 року, в той час як воно було ухвалено «24» жовтня 2019 року.

Однак, у зв'язку з тим, що учасники справи до суду не з'явились і судове засідання не проводилось, а суд виготовив ухвалу 26 жовтня 2019 року, то суд обґрунтовано вказав в ухвалі її дату саме «26» жовтня 2018 року.

Тобто, вказання дати судового рішення «26» жовтня стало можливим лише при відсутності учасників справи і при не проведенні судового засідання, як то передбачено ч.ч.5,6 ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, згідно яких у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У зв'язку з тим, що ухвала суду скасовується в повному обсязі, залишаються діючими заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 27 лютого 2017 року, у вигляді арешту на нерухоме майно - торговий павільйон, загальною площею 47,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2018 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.04.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра