ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року м. Харків

Справа № 640/14853/16-ц

Провадження № 22-ц/818/2419/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1,

Відповідач (заявник): Акціонерне товариство «Мегабанк»

Відповідач: ОСОБА_2,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2019 року, постановлену суддею Золотарьовою Л.І.,-

у справі за заявою Акціонерного товариства «Мегабанк» про скасування заходів забезпечення позову в цивільній справі №640/14853/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Мегабанк», ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів застави, застосування наслідків недійсності, повернення майна, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Мегабанк» на ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2019 року,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсними договорів застави майна від 27 вересня 2012 року №42/2012-МК-UAH-З-1 та №42/2012-МК-UAH-З-2, укладених між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 та застосування наслідків недійсності правочину і повернення майна - автомобіля. Згодом позивач збільшила свої позовні вимоги та додатково просила визнати договір від 12 жовтня 2016 року №НВА301767 купівлі-продажу майна - автомобіля Hyundai Santa FE недійсним.

ОСОБА_1 до суду було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно, що знаходиться у спільній сумісній власності, а саме: транспортний засіб - автомобіль Hyundai Santa FE, легковий універсал - В, 2009 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, та промислове (виробниче) обладнання (призначення - обробка металу), а саме: верстат гибочний WD67Y63TX2500, 2008 року випуску, серійний номер 6330; гільйотина QC12Y4X2500, 2008 року випуску, серійний номер 8804; верстат координатно-пробивний Trumatic 300, type 9400, 1982 року випуску, серійний номер 1233; верстат координатно-пробивний Trumatic 300, type 9401, 1984 року випуску, серійний номер 1256; установка плазмового різання ПР-120; машина листозгинальна ІВ-2144, серійний номер 646; токарно-гвинторізний станок 16К25, серійний номер 20396; токарно-револьверний автомат, 1990 року випуску, серійний номер 650, а також просила заборонити його відчуження, використання або вчинення інших дій щодо зазначеного рухомого майна та будь-яке розпорядження цим майном. Крім того, у заяві просила передати вищевказаний автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію та ключі від нього на зберігання позивачу з визначенням адреси його зберігання та встановленням зазначених обмежень.

В обґрунтування заяви посилався на обставини викладені у позовній заяві, а також те, що позивач поніс затрати на незавершене виробництво, тому ПрСП «Нове життя» має право завершити цикл виробництва, з метою запобігання порушенню майнових прав і охоронюваних законом інтересів.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено відчуження рухомого майна, а саме: автомобіля Hyundai Santa FE, який зареєстрований за ОСОБА_3 та вище переліченого виробничого (промислового) обладнання. В іншій частині заяви відмовлено.

У травні 2018 року ПАТ «Мегабанк» звернулося до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову ОСОБА_1, які були вжиті ухвалою суду першої інстанції від 13 жовтня 2016 року.

В обґрунтування заяви посилався на те, що зважаючи на безпідставність заявленого ОСОБА_1 позову, заходи його забезпечення підлягають скасуванню на підставі ч.9 ст.158 ЦПК України. Зазначав, що при укладенні спірного договору застави ОСОБА_3, якому належить предмет застави, вказував про гарантію відсутності прав щодо предмету застави у третіх осіб (за довіреностями, договорами найму (оренди) тощо) як в межах України та і за її межами. Крім того, вказаний договір застави укладено за згодою та підписом ОСОБА_1, що підтверджується п.4.12 Договору. Також вказує на пропуск позивачем строку позовної давності відносно визнання договорів застави недійсними.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2019 року заяву представника АТ «Мегабанк» про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №640/14853/16-ц задоволено частково. Скасовано заходи забезпечення позову у цивільній справі №640/14853/16-ц встановлені Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.10.2016 року в частині заборони відчуження рухомого майна, а саме автомобіля «HYUNDAI SANTA FE», легковий універсал-В, 2009 року випуску, д/н НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_3. В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що з долучених банком матеріалів вбачається, що позивач ОСОБА_1 надала нотаріально посвідчену заяву, у якій надала згоду, як дружина, своєму чоловікові ОСОБА_3 на передачу в заставу автомобіля HYUNDAI SANTA FE, який придбаними ними в період шлюбу за спільні кошти. Оскільки, забезпечуючи позов, суд виходив з відсутності такого дозволу зі сторони позивача на розпорядження спільним майном, тому доводи представника банку щодо відсутності підстав для подальшого існування заборони відчуження автомобіля суд визнав обґрунтованими, отже, заходи забезпечення позову у виді заборони відчуження, які стосуються автомобіля, наразі підлягають скасуванню. Також, суд вказував, що банком не надано належних та допустимих доказів щодо надання позивачем згоди (у простій письмовій формі) на передачу в заставу виробничого обладнання, а зазначена в заяві позивача згода стосується згоди на підписання її чоловіком саме догвору поруки від 27 вересня 2012 року.

Посилання представника банку щодо пропуску строку позовної давності для звернення з цим позовом не є наразі підставою для скасування заходу забезпечення позову, оскільки, питання про наслідки застосування давності вирішується при винесенні рішення по суті, та враховуючи, що позивач просить поновити строк позовної давності як пропущений з поважних причин, суд надасть оцінку поважності пропуску позовної давності при ухваленні рішення по суті.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції АТ «Мегабанк» звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі та скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

В обґрунтування скарги посилається на те, що на забезпечення виконання ТОВ «МЕТАЛГРУПХАРКІВ», прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3 укладено договір застави рухомого майна №42/2012-МК-UAH-З-2 від 27 вересня 2012 року, предметом якого є промислове обладнання (призначення - обробка металу). Вказаний договір укладений в письмовій формі без нотаріального посвідчення та ОСОБА_1 - дружина ОСОБА_3, надала свою письмову згоду на підписання вказаного договору застави, а тому і на передачу цього майна в заставу банку, а також цей факт було встановлено ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 9 березня 2017 року та ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року по справі №640/18343/16. Тобто вважає, що судом помилково зроблено висновок про відсутність доказів на підтвердження вказаних доводів банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено лише в частині відмови у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою від 13 жовтня 2016 року щодо заборони відчуження рухомого майна. Тобто, в іншій частині ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

Суд установив, що між сторонами виник спір, який стосується визнання недійсними договорів застави, укладеними між ОСОБА_3 та ПАТ «Мегабанк» і договору купівлі-продажу, укладеним між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_2 Позивачем заявлено про забезпечення вказаного позову, що стосується договорів, предметами яких є майно, набуте у шлюбі між позивачем та ОСОБА_3, який заставив майно без її згоди, внаслідок чого порушив її право на це майно.

Необхідність такого забезпечення позивач обґрунтовувала тим, що вказаний транспортний засіб використовується працівниками банку, що ставить під загрозу цілісність та зберігання автомобіля. У разі невжиття заходів забезпечення позову, вказане заставне майно, яке є також її власністю заставлене без її згоди, буде відчужене, та вона буде позбавлена своєї власності. Їй має бути гарантована реальна можливість захистити свої права, оскільки незабезпечення позову зробить неможливим виконання цього рішення суду, оскільки майно буде відчужене.

Процесуальні підстави для застосування заходів до забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України згідно приписів якої забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що позов заявлено з підстав відсутності згоди на укладення договору застави на рухоме майно, зокрема, промислове обладнання. Посилання банку на наявність наданої ОСОБА_1 згоди на укладення договору застави вказаного майна спростовуються матеріалами справи.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно підписала нотаріально посвідчену заяву, у якій надала згоду, як дружина, своєму чоловікові ОСОБА_3 на передачу в заставу автомобіля HYUNDAI SANTA FE, який придбаним ними в період шлюбу за спільні кошти (т. 1 а.с. 88). При цьому, зазначена в заяві, що міститься у т.1 на а.с.89, позивачки згода стосується згоди на підписання її чоловіком саме договору поруки від 27.09.2012 року, а не договору застави з передачею в заставу виробничого обладнання. Відповідної заяви про надання згоди відносно застави промислового обладнання матеріали справи не містять, а договір поруки про який йдеться у заяві т.1 на а.с.89 не є предметом даного спору.

Також, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи банку стосуються розгляду справи по суті, тому не можуть оцінюватися при розгляді заяви про забезпечення позову чи щодо їх скасування.

Також слід зазначити, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер. Банком не зазначено як саме заборона відчуження майна впливає на його права відносно нього. Тим паче, оскільки предметом розгляду справи є визнання договорів застави недійсними, за якими банк набув право на заставне майно, тобто ставиться під сумнів саме законність набуття права власності на вказане рухоме майно банком.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність можливості відчуження спірного майна за час розгляду справи, що може утруднити в подальшому виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Частиною першою статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції питання щодо забезпечення позову вирішено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, отже, ухвала суду в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390, 391 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду міста Харкова від 26 лютого 2019 року - в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 26 квітня 2019 року