ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2900/18
Провадження №2/477/279/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2019 року

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання - Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку, площею 0,0672 га, виділену для його будівництва та обслуговування за цією ж адресою.

В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті чоловіка у спадок залишилося зазначене нерухоме майно, на яке вона претендує як спадкоємиця першої черги за законом. Однак оформити спадщину вона не взмозі через те, що разом з померлим також були зареєстровані інші спадкоємці за законом - діти померлого, які були неповнолітніми на час смерті батька: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Але оскільки на час смерті вони були неповнолітніми, то були позбавлені можливості самостійно подати заяву про відмову від спадщини. В той же час, по досягненню повноліття вони не мають можливості це зробити через сплив строку на подання заяв про відмову від спадщини.

Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину після смерті

ОСОБА_5 , але не може її оформити із зазначених підстав, хоча діти по досягненню повноліття виражають самостійно свою волю, якою відмовляються від прийняття спадщини на її користь, тому просила в судовому порядку визнати за нею право власності на земельну ділянку та будинок в порядку спадкування.

В судове засідання позивачка не з`явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, надала заяву з проханням розглянути справ без її участі, а позов задовольнити.

Відповідачі до судового засідання не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви, в яких просили справу розглядати без їх участі, а позов вони визнали та не заперечували проти його задоволення. Підтвердили також в своїх заявах, що по досягненню повноліття не бажають оформляти спадщину на користь позивачки, яка є їх матір`ю, але на час відкриття спадщини не мали можливості це зробити, так як були неповнолітніми.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи в підготовчому судовому засіданні відповідно до ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер громадянин ОСОБА_5 , який на час смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за цією ж адресою.

Часом відкриття спадщини є день його смерті.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК України 1963 року.

Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року).

Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місце знаходження майна або його основної частини.

Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого.

Даних про те, що за свого життя ОСОБА_1 склав заповіт, не встановлено.

Слід відмітити, що відповідно до постанови Верховної Ради України "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" від 19 травня 2016 року № 1377-VIII Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський.

Крім того, рішенням Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 9 від 24 травня 2016 року АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки Мішково-Погорілівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 31 жовтня 2018 року на час смерті ОСОБА_5 з ним були зареєстровані та проживали: дружина - ОСОБА_1 , тобто позивачка, та діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти померлого спадкодавця на час його смерті були неповнолітніми.

Під час подальшого оформлення вказаної спадщини у виді будинку та ділянки позивачка отримала роз`яснення нотаріуса (спочатку усне), а потім письмове від 19 квітня 2019 року про неможливість її оформлення в нотаріальному порядку тільки нею особисто, через наявність інших спадкоємців, а також не представлення оригіналу оформленого належним чином правовстановлючого документу на спадкову нерухомість.

За пунктами 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Крім того, згідно з п. 4.14 глави 10 розділу ІІ цього ж Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину.

Судом встановлено, що будинок ОСОБА_5 належав на праві власності на підставі свідоцтва про власність від 06 грудня 1988 року, виданого виконкомом Мішково-Погорілівською сільською радою Жовтневого (Вітовського) району Миколаївської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Аналогічні положення виписані і в нині діючому ЦК України 2003 року, в якому у ст.1218 ЦК України вказано, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 553 ЦК України 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій.

Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

В той же час, відповідачі, які були на час відкриття спадщини неповнолітніми, через свою обмежену дієздатність, не мали можливості самостійно вчинити дії по відмові від спадщини, а їх законний представник не мала права такого вчинити від їх імені, оскільки така дія була б направлена на її ж користь.

Законом, який діяв на час відкриття спадщини, не передбачена можливість відмови від спадщини неповнолітніх по досягненню повноліття, що порушує їх права, оскільки фактично зобов`язує здійснити оформлення спадщини, однак це суперечить ст. 3, 12, 319 ЦК України, тобто порушує добровільність на здійснення та реалізацію своїх прав.

Відсутність бажання інших спадкоємців на оформлення спадщини в нотаріальному порядку порушує права спадкоємця, який має таке бажання, на належне володіння та користування спадщиною.

В зв`язку з цим, суд, задля забезпечення захисту прав як позивачки, з врахуванням прав та інтересів відповідачів, вважає можливим врахувати факт відмови від спадщини неповнолітніх спадкоємців після досягнення повноліття.

В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав законно на праві власності ОСОБА_5 і це майно входило до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування повинні відійти спадкоємцям, які прийняли спадщину, тобто позивачці в справі як спадкоємиці за законом з врахуванням відмовити від спадщини інших спадкоємців по досягненню повноліття.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом.

В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог відносно земельної ділянки, площею 0,0672 га, виділеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до державного акту на цю ділянку, виданого 04 березня 197 року Мішково-Погорілівською сільською радою Жотвневого району Миколаївської області, вона належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 , тому в порядку спадкування після смерті її чоловіка вона не спадкується.

За викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

В С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 02 травня 2019 року.

Суддя Р.В. Козаченко