Провадження № 2/752/1892/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.03.2019 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Петрова Є.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жукової Юлії Вікторівни, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жукової Юлії Вікторівни, ОСОБА_4 про визнання недійсною довіреності, оформленої на бланку серії ВНР № 839299 від 04.08.2015 р. від імені ОСОБА_2 на ім`я громадянки ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є клієнтом ПАТ «Укрсоцбанк». В кінці листопада 2015 року їй стало відомо, що в період з 05.08.2015 р. по 11.08.2015 р. без її відома працівники відділення № 696 «Укрсоцбанк», розташованого в м.Одеса, пр-т Маршала Жукова , 99а з її рахунку безпідставно списали грошові кошти в розмірі 3475 доларів США, хоча будь-кого вона не уповноважувала на отримання коштів та сама їх не отримувала.

Як було встановлено позивачем зазначена банківська операція була проведена на підставі довіреності, виданої на ім`я ОСОБА_4 , посвідченої приватним нотаріусом Жуковою Ю.В., хоча нотаріус заперечує факт посвідчення даної довіреності. Крім того бланк довіреності не зареєстрований у спеціальному реєстрі, що свідчить про його підробку.

За даними обставинами службою безпеки Банку була проведена перевірка та подана заява до органів поліції про вчинення кримінального правопорушення.

З метою поновлення своїх прав позивач просить в судовому порядку визнати недійсною довіреність, яка оформлена на бланку серії ВНР № 839299 від 04.08.2015 р. від імені ОСОБА_2 на ім`я громадянки ОСОБА_4 .

В ході судового розгляду представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд його задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що довіреність, на підставі якої з рахунку позивача, відкритому в ПАТ «Укрсоцбанк» були списані грошові кошти є підробленою, що підтверджується відсутністю реєстрації спеціального нотаріального бланку у відповідному реєстрі та інформацією приватного нотаріуса Жукової Ю . В., яка заперечує факт посвідчення нею довіреності.

Відповідач - приватний нотаріус Жукова Ю.В. в судове засідання не з`явилась, надавши письмові пояснення з приводу заявлених вимог.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась судом шляхом розміщення судової повістки на сайті суду.

Відповідно до положень ст. 130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про місце і час судового розгляду.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в період з 05.08.2015 р. по 13.08.2015 р. ПАТ «Укрсоцбанк» з рахунку, що належить позивачу, були списані та виплачені грошові кошти.

Зазначена операція проведена на підставі заяви особи, що надала довіреність на бланку серії ВНР № 839299 від 04.08.2015 р. від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_4 , яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковою Ю.В.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила.

Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Підстави недійсності правочину встановлені ст.ст. 215, 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.09 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину».

Згідно з ст.209 ЦК України нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом.

Згідно з Законом України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій покладається на нотаріусів, які, в тому числі, вчиняють такі нотаріальні дії, як посвідчення правочинів.

Відповідно до наданих приватним нотаріусом Жуковою Ю.В. пояснень, вона не здійснювала посвідчення довіреності від імені ОСОБА_2 та відсутня така нотаріальна справа. Крім того, нотаріус повідомила, що в Єдиному реєстрі спеціальних бланків нотаріальних документів відсутня інформація про використання спеціального бланку серії ВНР № 839299.

Зазначені обставини підтверджуються також витягом з Єдиного реєстру довіреностей.

Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, оцінюючи зібрані і досліджені судом докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, обставини, зазначені в позові, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України, і вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача понесені нею судові витрати, оскільки будь-яких порушень з боку приватного нотаріуса Жукової Ю.В. щодо посвідчення оспорюваної довіреності не встановлено.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Жукової Юлії Вікторівни, ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним задовольнити.

Визнати недійсною довіреність, оформлену на бланку серії ВНР № 839299 від 04.08.2015 р. від імені ОСОБА_2 на ім`я громадянки ОСОБА_4 , що посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковою Юлією Вікторівною.

Стягнути з ОСОБА_4 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя