КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 761/12910/16-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/6987/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Мазурик О.Ф., Поливач Л.Д.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Професійна спілка Концерну радіомовлення,

радіозв'язку та телебачення

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Голови Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення Босого Юрія Миколайович на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Притули Н.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, треті особи: об'єднана профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про скасування вимоги виборного органу про розірвання трудового договору,

в с т а н о в и в :

у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (надалі Концерн), в якому просив визнати протиправним та скасувати вимогу виборного органу Профспілки Концерну РРТ від 14.03.2016 про розірвання з ним трудового договору.

В обґрунтування позову зазначав, що він працює у Концерні генеральним директором. 21.03.2016 до Голови Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України звернувся голова Професійної спілки Концерну Босий Ю.М. з вимогою про розірвання трудового договору з генеральним директором Концерну.

Вважає таку вимогу неправомірною, оскільки вона підписана лише головою профкому, а відповідно до положень ст. 33 та ст. 45 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» це рішення має бути колегіальним.

Крім того вважає, відповідач не є професійною спілкою, до якої входять працівники Концерну та створена 16.04.2015 і зареєстрована в м. Бориспіль по вул. Київський шлях, 1/37. Проте в м. Бориспіль Концерн не має жодних структурних підрозділів та відповідач не надавав пропозицій щодо прийняття його до об'єднаної профспілки Концерну. Оскільки відповідач не є стороною Колективного договору, підписаного між Концерном та об'єднаною профспілкою Концерну, тому не має права звертатись із вимогою про розірвання трудового договору з генеральним директором Концерну.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.03.2017 позов задоволено частково. Визнано протиправним рішення (вимогу) виборного органу Профспілки Концерну РРТ від 19.02.2015 про розірвання трудового договору з генеральним директором Концерну ОСОБА_1. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, Голова Професійної спілки Концерну РРТ Босий Ю.М. подавапеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме вважає, що судом не враховано положення ч. 3 ст. 36 Конституції України, ст. 243 КЗпП України, ст. ст. 6, 10 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Вказував, що професійні спілки утворюються без попереднього дозволу на основі вільного вибору їх членів. Усі професійні спілки мають рівні права. Також зазначав, що пред'явлений позов є формою недобросовісного використання права на звернення до суду, який має на меті не захист порушеного права, а обмеження конституційного права громадян на свободу об'єднання у громадські організації та професійні спілки, створення профспілки та вступу до неї. До того ж суд не врахував, що рішенням у справі 810/4731/15, яке набрало законної сили встановлено, що їх профспілка утворена та легалізована відповідно до норм чинного законодавства.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.08.2017 рішення Шевченківськогорайонного суду м. Києва від 15.03.2017 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.03.2019 рішення Апеляційного суду м. Києва від 09.08.2017 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Апеляційний суд Київської області та Апеляційний суд міста Києва здійснювали правосуддя до початку роботи Київського апеляційного суду.

21.06.2018 Київський апеляційний суд зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на виконання Указу Президента «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» від 29.12.2017, а з 03.10.2018 Київський апеляційний суд розпочав свою роботу.

У судовому засіданні апелянт Босий Ю.М. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що між адміністрацією Концерну та трудовим колективом укладено Колективний договір на 2014 -2016 роки, підписантом якого від імені трудового колективу виступила Об'єднана профспілкова організація Концерну.

Згідно п. 1.1 розділу 1 Колективного договору, інтереси трудового колективу представляє уповноважений орган трудових колективів Об'єднана профспілкова організація Концерну РРТ в особі голови Об'єднаної профспілкової організації Концерну, що діє на підставі Положення про ОПО Концерну.

В Концерні РРТ діє Об'єднана профспілкова організація на підставі Положення, яке затверджене 28.02.2007 Постановою Президії ЦК Профспілки працівників зв'язку України.

Положенням про ОПО Концерну РРТ передбачено, що ОПО Концерну об'єднує Первинні профспілкові організації Концерну, а також може об'єднувати інші профспілкові організації установ, підприємств галузі, які пов'язані спільними інтересами та видом їх професійної (трудової) діяльності, незалежно від форм власності та господарювання.

Згідно з п. 4.2 Положення основою ОПО Концерну є первинні профспілкові організації Концерну, які діють відповідно до Статуту профспілки працівників зв'язку України та цього Положення.

Згідно списку первинних профспілкових організацій, які входять до складу ОПО Концерну РРТ, в цей список включена ППО Концерну (дирекція) та ППО обласні, а всього їх 23.

Професійна спілка Концерну створена 12.03.2015, має місце знаходження: АДРЕСА_1 та легалізована 16.04.2015.

Зазначена професійна спілка діє на підставі статуту Професійної спілки Концерну.

Статтею 37 цього Статуту передбачено право профкому прийняти рішення про вимогу до власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір (контракт) з керівником підприємства, якщо він порушує законодавство про працю, про охорону праці, ухиляється від участі у переговорах щодо укладання або зміни колективного договору, не виконує зобов'язань за колективним договором.

Згідно розпорядженням прем'єр-міністра України А. Яценюка № 7696-р від 30.07.2015 ОСОБА_1 призначено генеральним директором Концерну.

Згідно наказу Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України № 438 від 05.08.2015 вважається, що ОСОБА_1 приступив з 17.08.2015 до виконання обов'язків генерального директора Концерну відповідно до укладеного між ним та Адміністрацією Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України контракту від 30.07.2015 на термін з 17.08.2015 по 16.08.2016 включно.

21.03.2016 на адресу Адміністрації Держспецзв'язку на підставі статті 45 КЗпП України та ст. 33 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» надійшла вимога Професійної спілки Концерну, про розірвання трудового договору з генеральним директором Концерну ОСОБА_1

Відповідно до копії протоколу № 20 від 14.03.2016 ця вимога прийнята на засіданні профспілкового комітету Професійної спілки Концерну.

Під час розгляду справи, а саме 24.10.2016 на засіданні Професійної спілка Концерну прийнято рішення про скасування вимоги від 14.03.2016 про розірвання трудового договору з ОСОБА_1

Незважаючи на скасування вимоги, яка є предметом даного спору позивач підтримав позовні вимоги.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не є первинною профспілковою організацією Концерну, не приймала участі у погодженні та підписанні колективного договору, в подальшому після створення та легалізації не ввійшла до Об'єднаної профспілкової організації Концерну, вимога прийнята не виборним органом первинної профспілкової організації, а тому відповідач не мав права на внесення вимоги про розірвання трудового договору з позивачем.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно зі ст. 45 КЗпП України на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації, якщо він порушує законодавство про працю, про колективні договори і угоди, Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Якщо власник або уповноваженим ним орган, або керівник, стосовно якого пред`явлено вимогу про розірвання трудового договору, не згоден з цією вимогою, він може оскаржити рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) до суду у двотижневий строк з дня отримання рішення. У цьому разі виконання вимоги про розірвання трудового договору зупиняється до винесення судом рішення.

Позивач не погодився з вимогою Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, про розірвання трудового договору з ним, як генеральним директором Концерну та звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення (вимогу) виборного органу Професійної спілки Концерну від 14.03.2016 про розірвання з ним трудового договору.

Суд не звернув уваги на те, що позивачем фактично заявлена одна позовна вимога про скасування рішення (вимоги) виборного органу Професійної спілки Концерну про розірвання з ним трудового договору у зв`язку з тим, що позивач вважав, що така вимога прийнята із порушенням чинного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, в редакції, чинній на час ухвалення рішення судом першої інстанції, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таке ж положення міститься у ч. 1 ст. 4 ЦПК України в редакції, чинній на час даного апеляційного розгляду.

Разом з тим, відповідач має право визнати або не визнати позов, а також не позбавлений права задовольнити вимоги позивача у добровільному порядку до ухвалення судового рішення.

24.10.2016 відповідач прийняв рішення про скасування вимоги від 14.03.2016 про розірвання трудового договору з ОСОБА_1

Суд не звернув уваги на те, що скасувавши цю вимогу, відповідач поновив права та інтереси позивача, а відтак подальше підтримання позовних вимог ОСОБА_1 фактично суперечило завданню цивільного судочинства, а саме вирішенню цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України в редакції, що діяла на час ухвалення рішення судом першої інстанції

За вказаних обставин позивач мав право просити суд стягнути з відповідача понесені судові витрати, оскільки останній задовольнив позовні вимоги після пред`явлення позову. Натомість незважаючи на поновлення прав позивача він продовжував підтримувати позовні вимоги.

Суд не врахував, що чинне на час ухвалення рішення цивільне процесуальне законодавство не передбачало задоволення позову у разі поновлення прав позивача у добровільному порядку відповідачем, а відтак суд не мав підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 377 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляд даної справи у апеляційному поярдку, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Оскільки предмет позову на час ухвалення рішення судом першої інстанції вже був відсутній провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, 367, 368, 374, 377, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Голови Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення Босого Юрія Миколайович задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 березня 2017 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Професійної спілки Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, треті особи: об'єднана профспілкова організація Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України про скасування вимоги виборного органу про розірвання трудового договору закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 07.05.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. Ф. Мазурик

Л. Д. Поливач