Справа № 129/3039/16-ц
Провадження № 22-ц/801/1110/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондар О. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 рокуСправа № 129/3039/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 січня 2019 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

Рішення ухвалила суддя Бондар О.В.

Рішення ухвалено в м. Гайсині Вінницької області

Повний текст рішення складено 24 січня 2019 року,

Встановив:

В листопаді 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 жовтня 2009 року ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2., 3.3. Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином, в зв`язку з чим станом на 30 вересня 2016 року склалася заборгованість в сумі 39 884,26 грн., яка складається з: 5250,42 грн. заборгованість за кредитом; 29 409,22 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2849,18 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1875,44 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 39 884,26 грн. боргу за кредитним договором б/н від 26 жовтня 2009 року, а також 1738 грн. судових витрат.

Ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення.

Заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року скасовано, справу передано для визначення судді відповідно до встановленого законом порядку та вирішення її в спрощеному позовному провадженні.

4 січня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» подало уточнену позовну заяву про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26 жовтня 2009 року ОСОБА_2 отримала кредит в розмірі 29 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 3.2., 3.3. Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконувала належним чином, в зв`язку з чим станом на 30 листопада 2018 року склалася заборгованість в сумі 229 104,91 грн., яка складається з: 5250,42 грн. заборгованість за кредитом; 218 405,31 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 5449,18 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Позивач зазначив, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, то банк на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 127 669,89 грн., із яких: 5250,42 грн. заборгованість за кредитом (тіло кредиту) та 122 419,47 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом за період з 30 листопада 2017 року по 30 листопада 2018 року.

Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 січня 2019 року позовні вимоги задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором б/н від 26 жовтня 2009 року в сумі 127 669,89 грн. та судовий збір в сумі 1921 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права. Ухваливши рішення про задоволення позову, суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що матеріали справи не містять доказу укладення між нею та банком договору на суму 29 000 грн., оскільки відповідно до укладеного 26 жовтня 2009 року договору вона отримала кредит в розмірі 3000 грн.; не враховано те, що банк не інформував її про зміну процентної ставки із 30% до 34,80% та 43,20%; відсутність в матеріалах справи Пам`ятки клієнта та копії кредитної картки. Також, враховуючи те, що позов подано до суду 15 листопада 2016 року, а уточнений позов 4 січня 2019 року, суд не врахував положення ст. 253, 258, 261, 267 ЦК України щодо позовної давності, а вона не могла подати до суду заяву про застосування позовної давності, оскільки судова повістка про виклик їй не була вручена, а була вручена сусідці, про що вона дізналась 04 квітня 2019 року, що є поважною причиною неявки до суду.

Позивач АТ КБ «Приватбанк» відзив на апеляційну скаргу відповідача не подав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що 26 жовтня 2009 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено договір № б/н, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 3000 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5% в місяць (30% на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідає строку дії картки (а. с. 7).

Згідно заяви від 23 жовтня 2009 року, підписаної відповідачем ОСОБА_3 , вона ознайомилась та погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому виді; також вона погодилась, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 7 на звороті).

Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав, видавши 26 жовтня 2009 року відповідачу кредитну картку № НОМЕР_1 , про що зазначено у її заяві від 23 жовтня 2009 року (а. с. 7 на звороті).

Відповідно до повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» від 22 травня 2018 року № 30.1.0.0/2-20161109/676 клієнт ОСОБА_2 згідно кредитного договору № б/н від 26 жовтня 2009 року отримала картки № 155939, № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № 173303, остання з яких має термін дії до останнього дня серпня 2017 року (а. с. 103).

Із виписки по картковому рахунку за період з 01 жовтня 2009 року по 22 травня 2018 року (основна картка № НОМЕР_5 ) вбачається, що на картковий рахунок встановлено кредитний ліміт 5300 грн. (а. с. 99).

Докази встановлення відповідачу кредитного ліміту на платіжну картку в сумі 29 000 грн., про що позивачем зазначено в уточненій позовній заяві та в оскаржуваному рішенні суду, в матеріалах справи відсутні, а тому доводи апеляційної скарги про відсутність доказів укладення між банком та відповідачем кредитного договору на суму 29 000 грн. є обґрунтованими та заслуговують на увагу, оскільки таких обставин по справі не встановлено.

Відповідно до п. 6.5., 6.6. Умов та правил надання банківських послуг клієнт зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, проценти за користування ним, з перевитрат платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У випадку невиконання обов`язків за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту і овердрафту), виплатити винагороди банку.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість, розмір якої станом на 30 листопада 2018 року згідно наданого банком розрахунку складає 229 104,91 грн., із яких: 5250,42 грн. заборгованість за кредитом; 218 405,31 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 5449,18 грн. заборгованість за пенею та комісією (а. с. 127-129).

Позивач, користуючись своїм правом, заявив вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 127 669,89 грн., із яких: 5250,42 грн. заборгованість за кредитом та 122 419,47 грн. заборгованість за відсотками за період з 30 листопада 2017 року по 30 листопада 2018 року (а. с.123-126).

Задовольняючи позовні вимоги повністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач добровільно не виконує взятих на себе зобов`язань по сплаті кредиту та відсотків за користування ним, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 127 669,89 грн., а тому з метою захисту законних інтересів позивача борг та судові витрати слід стягнути з відповідача за рішенням суду.

Суд апеляційної інстанції не може повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України (параграф 1 глава 71) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи із встановлених обставин справи та вимог матеріального закону, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 5250,42 грн. є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення. Доказів погашення зазначеної заборгованості за кредитом відповідач суду не надала.

Разом з цим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача щодо неправомірного збільшення банком розміру процентів за користування кредитом з 30% до 34,80% та до 43,2%, оскільки її не було проінформовано про таку зміну процентної ставки.

Так згідно довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» базова процентна ставка складає 2,5% в місяць, що становить 30% на рік, що нараховується на залишок заборгованості, з розрахунку 360 календарних днів на рік (а. с. 8).

Із заяви, підписаної відповідачем 23 жовтня 2009 року, також вбачається, що базова процентна ставка по кредиту становить 2,5% в місяць на залишок заборгованості (а. с. 7 на звороті).

Із розрахунку заборгованості за договором станом на 30 листопада 2018 року (а. с. 127-129) вбачається, що позивачем в односторонньому порядку було збільшено процентну ставку за користування кредитом: з 01 вересня 2014 року до 34,80%; з 1 квітня 2015 року до 43,20%.

Пунктом 5.3.Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема, у виписці за картковим рахунком згідно з п. 4.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про його незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно положень ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, що була чинною на час укладення договору між сторонами) розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів (ч. 1). Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку (ч. 2). Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів односторонньому порядку є нікчемною (ч. 3).

У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначений висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц.

Позивачем на надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача збільшеної процентної ставки за користування кредитом.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за процентами за користування кредитом за визначений банком період з 30 листопада 2017 року по 30 листопада 2018 року, виходячи із розміру процентної ставки 30% річних, що погоджений сторонами на час укладення кредитного договору, в сумі 1601,38 грн. (5250,42 грн. (залишок заборгованості за кредитом) х 366 днів прострочення х 30% (річна процентна ставка)/360 днів (кількість днів в році, що визначена домовленістю сторін при укладенні договору) = 1601,38 грн.).

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності в матеріалах справи Пам`ятки клієнта та копії кредитної картки не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом, оскільки не свідчать про відсутність у відповідача заборгованості за кредитним договором.

В матеріалах справи міститься підписана відповідачем заява від 23 жовтня 2009 року, де зазначено, що вона ознайомилась та погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому виді; а також погодилась, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також в цій заяві міститься відмітка про отримання 26 жовтня 2009 року відповідачем кредитної картки № 155939, отримання якої підтверджено її підписом (а. с. 7 на звороті).

Також матеріали справи містить повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» про отримання ОСОБА_2 згідно кредитного договору № б/н від 26 жовтня 2009 року карток № 155939, № 206172, № 551092, № 249953, № 173303, остання з яких має термін дії до останнього дня серпня 2017 року (а. с. 103).

Відповідач не надала суду будь-яких доказів у спростування наданих позивачем доказів та щодо відсутності у неї заборгованості за кредитним договором.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції положень ст. 253, 258, 261, 267 ЦК України щодо позовної давності, враховуючи, що вона не могла подати до суду заяву про застосування позовної давності, оскільки судова повістка про виклик їй не була вручена, а була вручена сусідці, про що вона дізналась 04 квітня 2019 року, що є поважною причиною неявки до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, а матеріали справи не містять заяви відповідача про застосування позовної давності до вимог банку, а за відсутності такої заяви суд першої інстанції не міг з`ясовувати питання про дотримання позивачем строків позовної давності.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом в сумі 5250,42 грн. та відсотки за користування кредитом за період з 30 листопада 2017 року по 30 листопада 2018 року в сумі 1601,38 грн.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене апеляційна скарга відповідача підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування, як ухвалене з неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також незастосуванням норм матеріального права, які підлягали до застосування, та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Матеріали справи свідчать про те, що при поданні позову до суду позивач АТ КБ «Приватбанк» сплатив судовий збір в загальній сумі 1921 грн. (а. с. 1, 132). Тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір при подачі позову пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 103,16 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 24 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (; юридична адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 жовтня 2009 року в розмірі 6 851,80 грн. (шість тисяч вісімсот п`ятдесят одну грн. вісімдесят коп.), із них: 5250,42 грн. (п`ять тисяч двісті п`ятдесят грн. сорок дві коп.) заборгованість за кредитом, 1601,38 грн. (одна тисяча шістсот одна грн. тридцять вісім коп.) заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 103,16 грн. (сто три грн. шістнадцять коп.) понесених судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіО.С. Панасюк
Т.М. Шемета