Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/104/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2019 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Семиволос І.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника

третьої особи за довіреністю Молчанович Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 19.07.2003 вона з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування в шлюбі у них народилася дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також зазначає, що 30.08.2006 шлюб між ними розірвано. З часу розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Спори стосовно місця проживання дитини відсутні.

Крім того, вказує, що відповідач не виявляє бажання приймати участь у вихованні дочки, через що вона вимушена звернутися до суду з вимогою про застосування крайнього заходу, а саме, позбавлення відповідача батьківських прав, виключно з підстав, передбачених ст. 164 СК України, оскільки останній самоусунувся від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. До того ж, відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дочки, а вона (позивач) ніколи не створювала перешкод у спілкуванні дитини з батьком, що в свою чергу, свідчить про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дочки батьківські обов?язки, покладені законом на відповідача.

В позовній заяві також вказано, що з метою вжиття заходів досудового врегулювання спору, 10.09.2018 вона звернулася до Служби у справах дітей Черкаської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача по відношенні до ОСОБА_3 , на що 31.08.2018 відповідач надав заяву, в якій вказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Таким чином, позивач просить суд, - позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 04.01.2019 відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Сторонам визначено строк для подання заяв по суті справи. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували.

Крім того, ухвалою суду від 18.02.2019 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснила, що після того, як вона розлучилася 30.06.2006 з відповідачем, він майже не спілкувався з дочкою, не приймав участі у її утриманні та виховані, рідко телефонував їй, не відвідував школу, де вона навчалася. Також зазначила, що на даний час дочці 14 років, але батько за 2017 і 2018 роки зустрічався з ОСОБА_3 лише два рази. Після таких зустрічей дочка поверталася знервованою і з образою на батька за те, що він зовсім не цікавиться нею, навіть не вітає з днем народження. З 2018 року дочка перебуває за кордоном, між тим, в той час, коли вона приїжджає в Україну, батько не виявляє бажання зустрітися з нею та поцікавитися її життям. З її боку жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинилося. Щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки, вона не зверталася до суду, а всі витрати щодо її утримання несла самостійно. Таким чином, просила суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судові витрати залишає за собою.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відзив на позовну заяву не надав. Додатково пояснив, що декілька років тому у нього погіршилися відносини з дочкою. У січні 2018 року він мав намір зустрітися з ОСОБА_3 , але через певні обставини з його боку зустріч не відбулася і дочка образилася за це на нього. Після того випадку, він намагався зателефонувати їй, щоб знайти якесь порозуміння, але вона не відповідала на дзвінки. В школі, де навчалася дочка він ніколи не був, не відвідував змагань і батьківських зборів, оскільки у ОСОБА_3 був вітчим і він не хотів заважати їм. Також зазначив, що він неналежно займається вихованням дочки, йому не відоме коло її інтересів, матеріальної допомоги на її утримання не надає через скрутне матеріальне становище. Визнав той факт, що він поганий батько і йому не потрібен час для того, щоб повернути довіру дочки і налагодити з нею відносини.

В судовому засіданні представник третьої особи за довіреністю - Молчанович Н.О. не заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Крім того, пояснила, що ОСОБА_1 звернулася в Службу у справах дітей Черкаської міської ради з питанням щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час спілкування з дитиною ОСОБА_3 , вона пояснила, що у неї не має образ на батька, хоча він і не цікавиться та не спілкується з нею. З приводу питання про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї - не заперечувала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є матір?ю позивача, а відповідач є її колишнім зятем. Після їх розлучення відповідач не проявляв жодного інтересу до її онуки - дочки сторін ОСОБА_3 . Крім того, він не вітав її з днем народження та не надавав будь-якої матеріальної доопмоги. Після їх дуже рідких зустрічей онука поверталася знервованою і навіть сама стверджувала, що у неї немає батька.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_1 є її подругою. Зі слів позивача їй відомо, що ОСОБА_2 не спілкується та не утримує дочку, а ОСОБА_3 їй розповідала про те, що батько їй ніколи не дарував подарунки.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи, покази свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними свідоцтва про народження (серія НОМЕР_1 від 05.05.2004, актовий запис № 407).

З даних свідоцтва про розірвання шлюбу (серія НОМЕР_2 від 30.08.2006) вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Також, в судовому засіданні достовірно встановлено, що батько дитини ОСОБА_2 батьківські збори у школі ніколи не відвідував, з вчителями не спілкувався, не цікавиться успіхами та проблемами доньки. Батько тривалий час з донькою стосунків не підтримує, свідомо уникає спілкування.

Відповідно до висновку № 648/30-03-03 від 10.10.2018 виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки та піклування, - є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час розгляду справи, даний висновок батьком ОСОБА_2 не оскаржувався.

Згідно заяви ОСОБА_2 від 31.08.2018, підпис якого посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Ткаченко І.П. (зареєстровано в реєстрі за № 3441), вбачається, що він погоджується з позовними вимогами щодо позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дані обставини підтвердив в судовому засіданні й сам відповідач.

Як зазначено в Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 передбачає, що кожна дитина має права на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991): «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини».

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту для даних правовідносин визначені Сімейним Кодексом України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

За положеннями ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Проте, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Статтею 164 СК України передбачені підстави позбавлення батьківських прав, в т.ч. - п. 2 ч. 1 - якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них (ч. 3 ст. 164 СК України). Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», - ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Під час розгляду справи, встановлено факт системного невиконання ОСОБА_2 обов`язку по вихованню дитини та відсутності його намірів, бажання і в подальшому займатись питаннями виховання та утримання неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; батько, тобто, відповідач по справі, взагалі не вчиняв жодних дій та заходів, направлених на виконання ним батьківських обов`язків щодо своєї дитини і таких намірів немає, про що зазначив під час розгляду справи. На думку суду, ОСОБА_2 , як батько дитини не виконує батьківські обов`язки щодо своєї доньки, не цікавиться її життям, здоров`ям, проблемами, успіхами у навчанні, не приймає участі у її вихованні, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не відвідує і взагалі не спілкуються з дитиною без поважних причин, не забезпечує їй необхідне матеріальне утримання, що вказує на те, що він свідомо ухиляється та фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання доньки і таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних від нього причин.

Крім того, відсутні дані, які б свідчили про те, що хтось чинить будь-які перешкоди у спілкуванні батька із дочкою. Таким чином, суд вважає, що батько мав всі достатні та реальні можливості спілкуватися із дочкою та виховувати її.

Також, суд вважає, що відсутні підстави вважати висновок органу опіки та піклування № 648/30-03-03 від 10.10.2018 необґрунтованим і таким, що суперечить інтересам дитини.

Таким чином, судом встановлено, що вищевикладені обставини підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи і визнаються відповідачем, про що ним особисто зазначено в судовому засіданні 12.04.2019. В даному випадку судом прийнято визнання позову відповідачем, відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України, оскільки це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 є наслідком винної поведінки відповідача, а тому є всі підстави для позбавлення його батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, прийнявши до уваги висновок органу опіки та піклування, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а навпаки буде повністю відповідати її інтересам.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Приймаючи таке рішення, суд вважає, що воно є справедливим і таким, що постановлене виключно в інтересах неповнолітньої дитини.

Крім того, слід звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 166 СК України визначені правові наслідки позбавлення батьківських прав.

До того ж, судові витрати (сплачений 23.11.2018 судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. за подачу позову), слід залишити за позивачем, враховуючи відповідне клопотання позивача.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Декларацією ООН прав дитини (1959), Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 182, 183 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-82, 89, 95, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 , код НОМЕР_4 , гр. України) відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 26.04.2019.

Головуючий: С. М. Позарецька