Житомирський апеляційний суд
Справа №277/954/18 Головуючий у 1-й інст. Заполовський В. В.
Категорія 50 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.,

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

з участю позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2019 року, ухвалене під головуванням судді Заполовського В.В. в смт. Ємільчине

у цивільній справі №277/954/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, -

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із названим позовом, вимоги якого в подальшому збільшила. Просила збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, визначений рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі №2-1485/2011 про стягнення їх з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 щомісячно по 2027 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття; у зв`язку із збільшенням розміру аліментів припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі №2-1485/2011; звільнити від сплати судового збору згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». В обгрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що має із ОСОБА_1 спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого із відповідача на її користь стягуються аліменти у розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з 15.03.2011 року і до повноліття сина згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.03.2011 (справа № 2-1485/2011). Син проживає разом із нею та перебуває на її повному утриманні, відповідач участі у вихованні, догляді за дитиною, а також матеріальному забезпеченні не приймає. З моменту ухвалення рішення судом її матеріальний стан значно погіршився, оскільки вона на теперішній час не працює і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує 860 грн. щомісячної соціальної допомоги, а тому не має змоги самостійно забезпечити нормальний рівень розвитку і виховання сина. Окрім того законодавчо був збільшений мінімальний розмір аліментів, змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку та розмір мінімальної заробітної плати, відбулося стрімке зростання цін на продукти харчування, одяг, інші необхідні речі, комунальні послуги, а тому призначений рішенням суду розмір аліментів є значно меншим, ніж встановлений законом, та не є достатнім для утримання дитини.

Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2019 року позов задоволено. Визначений рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області по справі №2-1485/2011 розмір аліментів, який стягується з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 15.03.2011 року і до досягнення дитиною повноліття - збільшено. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно в сумі 2027 (дві тисячі двадцять сім) гривень, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Виконавчий лист по справі № 2-1485/2011 від 28.03.2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, виданий Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області - відкликано, та після закінчення його виконання станом на день набрання законної сили рішенням суду, повернуто до суду, що його видав.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення. Апелянт вважає, що позивачкою не доведено зміну його матеріального становища, оскільки його доходи не змінилися. Разом з тим, судом не враховано, що він повторно уклав шлюб із ОСОБА_4 , яка хворіє, потребує постійного лікування, не працює із жовтня 2018 року, а тому перебуває на його утриманні. Зазначені обставини, на його переконання, свідчать про погіршення його матеріального становища. Водночас згоден платити аліменти на утримання сина у мінімальному розмірі.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17.03.2009 року (а.с. 6).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.03.2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 15.03.2011 року і до повноліття сина (а.с. 8).

Син сторін проживає разом із матір`ю в с.Підлуби Ємільчинського району Житомирської області і перебуває на її утриманні (а.с. 5).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 зазначала, що її матеріальний стан погіршився у зв`язку із тим, що вона не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а відповідач має змогу утримувати їх спільного сина, оскільки отримує дохід від підприємницької діяльності та має у власності будинок.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із того, що згідно Закону України «Про державний бюджет» змінився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, а тому визначений попереднім рішенням суду розмір аліментів не є достатнім для задоволення потреб дитини.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до п.1,2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п.4 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

17.05.2017 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», відповідно до якого ч.2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

В даному випадку із матеріалів справи вбачається, що у власності відповідача перебуває будинок площею 39,1 кв. м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який він отримав за рахунок коштів державної субвенції як військовослужбовець, учасник бойових дій (а.с. 7,26,27).

Крім того, 01.12.2012 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а.с. 24).

Із матеріалів справи вбачається, що станом на 02.10.2018 року ОСОБА_4 не працює та перебуває на обліку як безробітна в Приморській районній філії Запорізького обласного центру зайнятості (а.с. 25).

Разом з тим, ці обставини не звільняють відповідача від обов`язку сплачувати аліменти на дитину у достатньому для її розвитку розмірі.

Крім того, із часу присудження аліментів рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28.03.2011 року суттєво змінилася економічна ситуація в країні, що є загальновідомою обставиною - значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, потреби дитини із віком змінилися та збільшилися в силу її росту та розвитку.

Також змінився прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років та становить: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. А тому сума аліментів у розмірі 500 грн на утримання дитини є недостатньою для нормального розвитку дитини.

Обов`язок по утриманню дитини не може бути покладений виключно на матір.

Виходячи із наведеного,суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни розміру аліментів.

Проте, оскільки стягнення аліментів визначено у твердій грошовій сумі, державний виконавець відповідно до положень ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» не наділений повноваженнями здійснити відповідні перерахунки.

Тобто, позивачка позбавлена можливості захистити свої права у інший, окрім судового, спосіб.

Зазначений висновок суду узгоджується з положеннями ч.2 ст.182, ч.3 ст.184 СК України. Суд першої інстанції також обгрунтовано застосував до спірних правовідносин ст.192 СУ України.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За наведених обставин встановлений збільшений розмір аліментів на утримання дитини є необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене із дотриманням норм чинного матеріального та процесуального законодавства, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ємільчинського районного суду Житомирської області від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 10.05.2019 року.