Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №664/660/17

16 квітня 2019 року Цюрупинський районний суд Херсонської області

в складі: судді Заславець Н.В.,

за участі секретаря Степанової С.К.,

у присутності представника позивача - адвоката Петренка А.П., відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача - адвоката Гладкої А.О, представника третьої особи Воложаніної Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Олешки Херсонської області в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , діючого від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Служба у справах дітей Олешківської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , діючого від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Служба у справах дітей Олешківської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення.

В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві зазначив, що він являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 13.10.1993 року, право власності на який відповідно до довідки ХДБТІ зареєстровано за ним. У 2011 році він переїхав на постійне проживання в АР Крим до своїх родичів, оскільки є особою пенсійного віку. 02.11.2011 року він видав довіреність на ім`я відповідача ОСОБА_3 ,з яким був знайомий, якою уповноважив останнього на представництво його інтересів при продажі належного йому житлового будинку за ціну і на умовах на свій розсуд і на оформлення приватизації на присадибну земельну ділянку в АДРЕСА_1 . Строк дії довіреності визначив у три роки. У довіреності також зазначено, що отримані від продажу гроші ОСОБА_4 має передати йому. Також між ними була домовленість щодо оплати послуг представництва відповідача в залежності від ціни, за яку буде продано будинок. Разом з довіреністю він передав ОСОБА_4 ключі від будинку, будинкову книгу та оригінали технічної документації на будинок. Будь-яких повноважень та згоди на вселення ОСОБА_3 у його будинок , реєстрації в будинку ні усно, ні письмово він не надавав. Повернувшись у 2015 році виявив, що його доручення відповідачем не виконано, будинок не проданий, строк дії довіреності закінчився, а ОСОБА_3 без будь-якої правової підстави вселився і проживає в будинку. Відповідач не являється членом його сім`ї, тому прав на користування будинком не має, добровільно виселятися з будинку не бажає. Спочатку ним було направлено письмову вимогу відповідачеві про добровільне виселення з будинку, яку ним не виконано. Після цього він звернувся з позовом до суду у 2015 році з вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. Тоді він дізнався, що відповідач зареєстрував у будинку також свого малолітнього сина. Відповідач став заявляти, що ніби-то сплатив йому гроші за будинок, що не відповідає дійсності. Він категорично заперечує отримання будь-яких грошових коштів від відповідача і просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Петренко А.П. заявлені вимоги підтримали. Позивач ОСОБА_2 на підтримання позову надав пояснення, що належного йому на праві власності житлового будинку ОСОБА_3 не продавав і ніяких грошей за будинок у якості плати ні він, ні його дочка ОСОБА_6 , яка також проживає у Криму, не отримували і письмових розписок про це не видавали. Довіреність на продаж, тобто на представництво його інтересів він видав ОСОБА_3 , оскільки раніше був знайомий з його батьком, разом працювали, а після виїзду в АР Крим у нього в селищі не залишилося інших знайомих. Суму, за який має бути продано будинок, не обумовили, ці повноваження він надав ОСОБА_3 , оскільки пропозицій купівлі-продажу було небагато. Відносно наданих позивачем розписок про його часткові боргові зобов`язання по сплаті грошей за будинок - не може пояснити, чи написані вони його дочкою. Якби він отримував гроші від ОСОБА_3 , то при отримані грошей видав би йому відповідну письмову розписку. Також пояснив, що при від`їзді у 2011 році у Крим він знявся з реєстрації і в будинку більше зареєстрованих і проживаючих осіб не залишилося, свої речі домашнього вжитку він також вивіз. Дозволу на проживання чи на реєстрацію в будинок ОСОБА_3 . він також не надавав, хоча він передав йому будинкову книгу і ключі для виконання повноважень за дорученням. Позов просить задовольнити і виселити відповідача та його малолітнього сина з належного йому на праві власності житлового будинку з метою захисту свого права власності. Після пояснень до суду подав заяву з проханням у подальшому розгляд справи провести за його відсутності.

Представник позивача - адвокат Петренко А.П. доповнив пояснення тим, що влітку 2015 року на виконання доручення позивача він намагався вирішити питання з відповідачем добровільно, зустрічався з відповідачем та його батьком. Крім цього, надсилав відповідачу листа-вимогу щодо добровільного виселення з будинку, яке не виконано. Просить захистити право власності позивача на належний йому будинок шляхом виселення відповідачів.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що з листопада 2011 року він поселився з дружиною і малолітнім сином у будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 передав йому ключі, будинкову книгу, дав в усній формі дозвіл на прописку , який повторив у паспортному столі. Жодних розписок про отримання грошей ОСОБА_2 йому не надав, вони довіряли один одному, розписки, які він долучив до справи, писала дочка позивача - ОСОБА_6 , на цих розписках він ставив свій підпис. Під час судового розгляду відповідач давав пояснення, що прописався маючи довіреність, а наприкінці заявив, що між ним та позивачем було укладено договір житлового найму на невизначений строк в одному екземплярі, який у нього було вилучено у паспортному столі під час реєстрації. Крім того, надав пояснення, що він фактично виплатив позивачу 17500 доларів США, а залишилося до сплати 3500 доларів США, які він має сплатити при оформленні договору купівлі продажу житлового будинку у нотаріуса, однак позивач підняв ціну на 500 доларів, з чим він не погодився.

Представник відповідача ОСОБА_8 , а після його заміни - адвокат Гладка А .О . позицію відповідача підтримали. Представник відповідача ОСОБА_8 подав заперечення на позов, відповідно до якого вказав, що відповідач ОСОБА_10 не визнає позов, і саме він являється власником спірного житлового будинку , оскільки ОСОБА_2 продав його ОСОБА_3 і отримав за будинок грошові кошти. Видавши довіреність на ім`я ОСОБА_3 про продаж належному йому будинку в смт АДРЕСА_1, на умовах і на свій розсуд , позивач ОСОБА_2 не зазначив яка сума коштів за будинок має бути йому передана, цього він також не зазначив і у позовній заяві. Тобто, сума продажу є абстрактною, ціна будинку сторонами не встановлена. А фактично позивач отримав гроші за будинок в сумі 1750. доларів США та вимагав від ОСОБА_3 передачі йому 4 тисяч доларів США, що на 500 доларів США більше , ніж за договором. При цьому, факт продажу будинку позивачем відповідачу можуть підтвердити свідки ОСОБА_11 , яка є племінницею позивача, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Зокрема ОСОБА_14 повідомила, що відповідачем і його батьками сплачено позивачу 17500 доларів США за декілька разів, спочатку було заплачено 8 тисяч доларів США, а коли залишок суми вже становив 2500 доларів США, то ОСОБА_2 вимагав 3000 доларів США, які ОСОБА_3 мав передати при підписані договору купівлі-продажу, з чим ОСОБА_2 не погодився і відмовився оформляти договір купівлі-продажу. Як на доказ передачі грошових коштів позивачу у зазначеній сумі, посилається на три письмові розписки, написані дочкою позивача ОСОБА_6 , копії яких долучено до справи. Також у запереченні зазначив, що відповідачу позивачем нерухоме майно передано правомірно після отримання грошей, що є підставою для відмови у позові(а.с.120-122).

Крім того, представник відповідача ОСОБА_8 подав відзив на позов, в якому додатково зазначив, що позивач отримав 17500 доларів США в рахунок купівлі - продажу житлового будинку, залишок суми складає 3500 доларів США, які відповідачем не сплачено через відмову позивача оформити нотаріально договір купівлі-продажу, і того, що той став вимагати сплатити більшу, ніж за домовленістю суму. Також зазначив, що відповідач володіє будинком правомірно, оскільки вселився в будинок з дозволу продавця, тому вимога позивача щодо самовільного вселення в будинок відповідача є юридично не обґрунтованою, і просить відмовити у задоволені позову (а.с.149-154). У додатку долучено три копії розписок, в яких відповідач зазначає про наявність боргових зобов`язань по сплаті коштів за житловий будинок(а.с.154-157).

Представник відповідача Гладка А.О. надала додаткові письмові пояснення, відповідно до яких між сторонами у справі в одному екземплярі було укладено договір найму житлового приміщення - житлового будинку АДРЕСА_1, на невизначений строк і за символічну плату у розмірі 5 гривень за місяць, який було складено в одному примірнику і передано працівнику паспортного столу для проведення державної реєстрації місця проживання відповідача та його дитини 09.11.2011 року. Зазначений документ надати суду неможливо через те, що матеріали стосовно реєстрації зберігаються лише 3 роки відповідно до листа від 03.08.2016 року, наявного у справі. Тобто, фактично строк дії вказаного договору автоматично продовжено у відповідності до положень ст. 821 ЦК України на чергові 5 років. Тому між сторонами існують правовідносини з найму житлового приміщення. А оскільки позивач не довів, що відповідачі вселилися і займають приміщення житлового будинку безпідставно і без волевиявлення власника, то у задоволенні позову просить відмовити. При цьому також послалася на позицію органу опіки та піклування щодо безпідставності виселення малолітньої дитини, який є членом сім`ї відповідача, без надання іншого житлового приміщення(а.с.239-241).

Представник органу опіки та піклування Олешківської РДА Воложаніна Н.С. висновок щодо захисту інтересів малолітнього відповідача ОСОБА_1 і недоцільності його виселення підтримала і просила у виселенні останнього відмовити .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що знайомий з позивачем, підтримував з ним нормальні стосунки. У 2011 році він купив у ОСОБА_2 житловий будинок для сина, і з дозволу останнього у листопаді 2011 року його син з сім`єю вселилися в будинок. Дозвіл був наданий в усній формі, ОСОБА_2 передав їм ключі , через тиждень передав будинкову книгу і поїхав у Крим. Через 2 роки - у 2013 році ОСОБА_2 повернувся , потім щорічно приїздив у гості до племінниці ОСОБА_17 , яка живе у їх селищі, бували випадки, що приїздив тричі разів на рік і ніяких претензій щодо проживання в будинку не заявляв. Також показував, що за будинок сплатили гроші, які належали йому і синові, частину вони позичили у родичів і сусідів, всього в сумі 17500 доларів США, А решту мають передати, коли буде офіційний договір укладено. З них 2 тисячі доларів передали через ОСОБА_23, яка віддавала їх дочці ОСОБА_2 - ОСОБА_6 Тепер ОСОБА_2 вимагає доплати у 2 тисячі доларів.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що у 2011 році - на момент домовленості щодо купівлі- продажу житлового будинку у ОСОБА_2 їх сім`я мала заощадження в сумі 5 тисяч доларів США, а дочка відповідача ОСОБА_6 , яка представляла батькові інтереси , ви магала завдаток у 10 тисяч доларів, а решту суми з розстрочкою. Вони зібрали 8 тисяч доларів США, і у 2011 році заплатили їй цю суму. У 2012 році доплатили іще 2 тисячі доларів через ОСОБА_23. Після отримання першої суми ОСОБА_2 продав всі речі, передав їм ключі, а потім і будинкову книгу Після чого ОСОБА_2 неодноразово приїздив у гості в селище . В усній формі він надав дозвіл на реєстрацію сина та онука в будинку Вони оформили кредит . У 2013- 2015 рр вони виплатили йому іще 3 тисячі доларів, а у 2016 році - 2 тисячі доларів США - гроші виплатили позивачу, розписок не брали.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що наприкінці 2011 року від знайомої дізналася про продаж будинку по АДРЕСА_1. На той час вона працювала у відділенні БТІ в смт. Нова Маячка, і до неї приходили ОСОБА_10 з сином ОСОБА_3 і просили перевірити право власності на будинок по АДРЕСА_1 , і відомості про приватизацію земельної ділянки, повідомили її, що купили будинок у ОСОБА_2 , однак не можуть оформити документи через відсутність кадастрового номеру на земельну ділянку, і у них не було паспортних даних продавця ОСОБА_2 І При цьому ОСОБА_10 їй сказала, що вони вже заплатили продавцю половину ціни за будинок, також їй відомо, що згоду на вселення в будинок ОСОБА_3 давав ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_12 показав, що ОСОБА_3 з сім`єю проживає у будинку ОСОБА_2 Він позичав гроші батькам ОСОБА_3, який поселився в будинку, який ОСОБА_2 продав їм у розстрочку. З ОСОБА_2 з цього приводу він не спілкувався, оскільки той у 2011 чи у 2012 році виїхав у Крим до дочки. При домовленості між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 він не був присутнім, грошей при ньому не передавали і про вселення йому нічого теж не відомо.

Заслухавши сторони, їх представників , допитавши свідків, а також висновок представника третьої особи, та дослідивши матеріали справи та інвентарної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 13.10.1993 року, реєстр №499, власником житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , право власності за яким зареєстровано у ХДБТІ 04.11.1993 року за №1668 (а.с.97-98). У вказаному житловому будинку з 09.11.2011 року зареєстровані і проживають ОСОБА_3 , та його малолітній син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено будинковою книгою та паспортними даними ОСОБА_3 ( а.с.74-75).

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.4,5 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК України про те, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із наступного.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Крім того у ч.1 ст. 383 ЦК України закріплено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З`ясувавши обставини даної справи та оцінивши надані суду докази, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про необхідність усунення перешкод позивачу у користуванні власністю шляхом виселення відповідачів ОСОБА_3 та його малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вищевказаного житлового будинку у примусовому порядку без надання іншого житлового помешкання.

При цьому, суд враховує, що позивач ОСОБА_2 є одноособовим власником спірного житлового будинку та має гарантоване право вільно і на власний розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися цим житлом, на даний час він обмежений в здійсненні такого права, що в свою чергу, підтверджено наявністю правовстановлючого документа на житловий будинок, право власності на який за позивачем зареєстровано у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що позивач з незалежних від нього причин не може здійснювати належне йому право користування та розпорядження житлом в силу проживання в спірному будинку відповідача з сином, які не є позивачу членами сім`ї або були вселені до житла за його згодою. При цьому, відповідач ОСОБА_3 відмовляється добровільно звільнити житловий будинок та знятися з реєстрації самому та зняти з реєстрації свого малолітнього сина.

Заявляючи під час судового розгляду справи про наявність домовленості щодо придбання у позивача спірного будинку та те, що ним здійснено часткову сплату авансу позивачу в сумі 17500 доларів США в рахунок купівлі-продажу вказаного житлового будинку, в подальшому позивач та його представник послалися на укладення письмового договору житлового найму будинку з позивачем на невизначений строк. Однак доказів на підтвердження домовленості щодо купівлі-продажу і сплати авансу та наявності договору житлового найму суду не надано. Укладення будь-якого договору з відповідачем позивач заперечував за виключенням надання тому повноважень представника продавця відповідно до довіреності, строк дії якої закінчився у 2014 році.

Також позивач категорично заперечив, що надав свою згоду на проживання та реєстрацію відповідачу в будинку. Спочатку відповідач надавав пояснення, що реєстрацію здійснив на підставі довіреності, а потім зазначив, що згоду на проживання і реєстрацію в будинку надав позивач в усному порядку, а після цього заявив про укладення договору житлового найму.

Разом з тим, належних і допустимих доказів на підтвердження зайнятої позиції по суті спору відповідачем не зазначено. Зокрема, доказів того, що відповідач має законне право користування житлом, яке відноситься до приватної власності позивача, також відповідач не довів, що в установленому законом порядку спірний будинок йому було передано у користування. Він не є членом сім`ї власника житла, не надав доказів щодо укладення договору житлового найму. Допитані свідки дали суперечливі покази, жоден з них не заявив про наявність письмового договору, про що вказували відповідач та його представника, тому не можуть бути прийняті судом до уваги.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченням свідків факт вчинення правочину, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК України визначені прямо (ч. 2 ст. 937, ч. 3 ст. 949 ЦК України). За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами . Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Письмових доказів про передачу позивачу грошових коштів в рахунок купівлі-продажу житлового будинку суду не надано. Письмові розписки, які долучені відповідачем до відзиву на позов, надані у копіях, оригінали розписок відповідачем суду не надавалися. Посилання на те, що вони написані власноручно дочкою позивача, останнім не визнано. У якості свідка ОСОБА_6 не була допитана, відповідна експертиза не проводилася. Крім того, суть розписок зводиться до того, що відповідач підтверджує наявність у нього боргового зобов`язання перед позивачем(а.с.70-72), вказуючи різні суми, з чого неможливо зробити висновок щодо досягнення істотних умов щодо купівлі-продажу житлового будинку, в тому числі ціни купівлі-продажу будинку та строків укладення договору. Жодних належних і допустимих доказів на підтвердження сплати позивачу заявленої суми у 17500 доларів США відповідачем не надано. Показання допитаних свідків щодо сплати таких коштів є недопустимими доказами і до уваги судом не можуть бути прийняті.

Таким чином, судом не встановлено наявності у відповідача та його малолітнього сина права на користування спірним житловим будинком, житло потрібно власнику, а відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України виселення є єдиним і безальтернативним способом захисту права власності позивача, як власника житлового будинку. При цьому відповідач не заперечував того, що він із сином дійсно проживають у спірному будинку, а записами в будинковій книзі підтверджено факт реєстрації їх у будинку позивача. Висновок органу опіки та піклування щодо неможливості виселення малолітньої дитини з метою захисту її інтересів судом виходячи з вище наведеного, до уваги не приймається. Тому зазначені особи підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення.

Керуючись ст.ст.41,47 Конституції України, ст.ст.15,16,319,321,379,383,391 ЦК України, ст.150,156 ЖК України, ст. ст.2,4,5,12,13,76-82,259,263-265, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , діючого від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа Служба у справах дітей Олешківської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення,- задовольнити.

Усунути перешкоди користування належним ОСОБА_2 на праві власності житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , і виселити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

На рішення протягом тридцяти днів з дня його виготовлення у повному обсязі може бути подана апеляційна скарга до Херсонського апеляційного суду через Цюрупинський районний суд Херсонської області.

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_1 , РНОКПП не відомий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя: (підпис) Н.В. Заславець

Згідно з оригіналом.

Суддя Заславець Н.В.