Справа № 2-75/13
Провадження № 22-ц/801/17/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вітковський С. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 рокуСправа № 2-75/13м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Войтка Ю.Б., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №2-75/13 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Диженю плаза» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2013 року, яке ухвалене суддею Вітковським С.В. в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області о 10 год. 27 хв.,

в с т а н о в и в :

В грудні 2012 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Диженю плаза» про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 12 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №14/146к-07.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ТОВ «Диженю плаза» 12 листопада 2007 року було укладено договір поруки.

Відповідно до укладеного кредитного договору №14/146к-07 банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 252500 грн, терміном на 132 місяці з останньою датою погашення кредиту 11 листопада 2018 року та процентною ставкою 17,95% річних. Банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі та відкрив позичковий рахунок на який надав кредит відповідно до умов договору.

Відповідач ОСОБА_1 зобов`язувалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кошти у визначений договором термін, а також виконати інші зобов`язання згідно кредитного договору.

Однак, умови кредитного договору не виконуються, а тому станом на 13 грудня 2012 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 523020,78 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту 103108,42 грн, сума дострокового стягнення кредиту 137727,24 грн, відсотки 183208,22 грн, пеня 98904,90 грн, яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2013 року задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ «Диженю плаза», заборгованість за кредитним договором №14/146к-07 від 12 листопада 2007 року в сумі 427060,73 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 103108,42 грн; сума дострокового стягнення кредиту - 137727,24 грн; відсотки - 183280,22 грн; пеня - 2944,85 грн на користь ПАТ «Універсал Банк», а також 3219 грн судового збору.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 12 червня 2018 року заяву представника ОСОБА_1 - Редевич О . М. про перегляд заочного рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2013 року залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2013 року є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 листопада 2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №14/146к-07 відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 252500 грн терміном на 132 місяці, до 11 листопада 2018 року, процентна ставка 17,95% річних. Згідно цього договору вона зобов`язувалась щомісячно здійснювати проплату за кредит та відсотки в термін до 10 числа наступного за звітним місяцем (т.1 а.с.8-11).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ТОВ «Диженю плаза» 12 листопада 2007 року було укладено договір поруки. Відповідно до якого, ТОВ «Диженю паза» поручився перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором №14/146к-07 від 12 листопада 2007 року (т.1 а.с.12).

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 13 грудня 2012 року заборгованість відповідача перед банком, яка виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору з лютого 2008 року, становить 523020,78 грн, з яких: прострочена заборгованість по кредиту - 103108,42 грн; сума дострокового стягнення кредиту - 137727,24 грн; відсотки - 183280,22 грн (т.1 а.с.13-14).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір не виконується належним чином, кошти відповідачем не повернуті, чим порушуються права позивача. При цьому, стягуючи пеню в сумі 2944,85 грн виходив з того, що пеня має бути стягнута за один рік, застосувавши строки позовної давності (ч.2 ст.258 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Враховуючи вказані норми матеріального права та встановлені судом обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення заборгованості солідарно з відповідачів, оскільки умови кредитного договору належним чином не виконуються, грошові кошти банку не повернуті, а отже порушуються права позивача.

Доводи апеляційної скарги, що факт укладення кредитного договору відповідачем ОСОБА_1 та отримання нею кредитних коштів не підтверджується належними та допустимими доказами є безпідставними та спростовуються наступним.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із статтею 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з кредитного договору №14/146к-07 від 12 листопада 2007 року (т.1 а.с.8-11), в графі позичальник вказано прізвище відповідача ОСОБА_1 , яке засвідчене підписом.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія заяви на видачу готівки №200_6 від 12 листопада 2007 року, згідно якої вбачається, що ОСОБА_1 отримала 252500 грн за кредитним договором №14/146к-07 від 12 листопада 2007 року, яка також засвідчена її підписом (т.1 а.с.47).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №14/146к-07 від 12 листопада 2007 року вбачається, що ОСОБА_1 договір частково виконувала.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_1 12 листопада 2007 року був укладений договір іпотеки, згідно п.1.2 встановлено, що за цим договором іпотекою в повному обсязі забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця, що випливають з кредитного договору №14/146к-07 від 12 листопада 2007 року, з: повернення кредиту у сумі 252500 грн, у термін до 11 листопада 2018 року включно; сплати процентів за користування кредитом у розмірі 17,95 % річних та сплати пені чи штрафу, у порядку та розмірі, визначених п.9 кредитного договору, який засвідчений підписом працівника банку та підписом ОСОБА_1 (т.1 а.с.200-203).

Також, в матеріалах справи міститься анкета-заява позичальника (подружжя) на отримання іпотечного кредиту, яка засвідчена підписом працівника банку та підписом ОСОБА_1 (т.1 а.с.204-207).

Згідно з п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 жовтня 2018 року по справі було призначена судова почеркознавча експертиза. На вирішення експерта поставлено питання: - чи належить підпис в оригіналі заяви про видачу готівки №200_6 ОСОБА_1 ? - чи належить підпис в графі позичальник в кредитному договорі №14/146к-07 від 12 листопада 2007 року ОСОБА_1 ? Зобов`язано АТ «Універсал Банк» надати оригінал заяви про видачу готівки №200_6 та оригінал кредитного договору №14/146к-07 від 12 листопада 2007 року, направивши їх судовому експерту Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (т.1 а.с.151-152).

Однак згідно з повідомленням про неможливість надання висновку від 15 січня 2019 року №5801/5802/18-21, судовими експертами повідомлено апеляційний суд, що ухвала суду від 24 жовтня 2018 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи у зазначеній цивільній справі, залишена без виконання, оскільки не надано оригінал заяви про видачу готівки №200_6 та оригінал кредитного договору №14/146к-07 від 12 листопада 2007 року та вільні зразки підпису ОСОБА_1 (т.1 а.с.173).

Крім того, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2019 року по справі повторно було призначено судову почеркознавчу експертизу (т.1 а.с.217-218).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з заяви представника АТ «Універсал Банк» - Вонсович О.А. вбачається, що вимоги ухвали суду виконати неможливо, оскільки на підставі постанови Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 січня 2008 року, проведено обшук та працівниками міліції вилучено оригінал заяви про видачу готівки №200_6 та оригінал кредитного договору №14/146к-07 від 12 листопада 2007 року. Банк не в змозі на даний час отримати оригінали та надати суду для експертної установи (т.1 а.с.190-193, 229-231).

Проте згідно повідомлення про неможливість надання висновку від 27 березня 2019 року №1195/1196/19-21, судовими експертами повідомлено апеляційний суд, що ухвала суду від 30 січня 2019 року про призначення судово-почеркознавчої експертизи у зазначеній цивільній справі, залишена без виконання, оскільки не надано оригінал заяви про видачу готівки №200_6 та оригінал кредитного договору №14/146к-07 від 12 листопада 2007 року та вільні зразки підпису ОСОБА_1 (т.2 а.с.5-6).

Відповідно до ч.1-3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Таким чином, апеляційний суд дотримався основних засад цивільного судочинства (ст.2 ЦПК України).

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, про те, що рішення суду першої інстанції не містить належних та допустимих доказів, які б були підставою для часткового задоволення позову, спростовуються вище перерахованими доказами, які знаходяться в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який повно і всебічно з`ясував всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам наявних в матеріалах справи, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення суду відповідає вимогам матеріального і процесуального права, інші доводи апеляційної скарги необґрунтовані, а тому відсутні підстави для його скасування.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 21 лютого 2013 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 08 травня 2019 року.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Войтко Ю.Б .

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.