Провадження № 22-ц/802/409/19 Категорія: 39 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

секретар судового засідання Савчук О.В.

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов мотивує тим, що 27 травня 2004 року померла її мати - ОСОБА_4. Після її смерті залишилось нерухоме майно, яке складається з частини житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами, що розташований в м. Луцьку по вул. Степовій, 8 та частина земельної ділянки під цим будинком, кадастровий номер :31:120:0009. Спадкоємцями першої черги за законом є вона та її сестра - ОСОБА_3 Оскільки вони спільно фактично володіли та управляли спадковим майном, то вважала, що спадщину прийняла. В межах шестимісячного строку з дня смерті матері вона також зверталася до нотаріальної контори, однак працівники контори відмовили їй у реєстрації заяви про прийняття спадщини, оскільки спадкодавець склала заповіт на імя її племінника ОСОБА_5 Жодних документів, які б підтверджували факт звернення, попри її вимогу, не надали. В травні 2017 року при виготовленні технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1, де вона проживає, вона дізналась, що її племінник спадщину не прийняв, а частина будинку так і належить її матері. 14.10.2017 року помер її племінник ОСОБА_5 Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, а саме: через складений заповіт, відмову нотаріуса прийняти заяву про прийняття спадщини, а також через недостатню обізнаність з новим законодавством, яким 2004 року визначено інший порядок визначення спадщини.

Просить визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці з моменту набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає його незаконним та необгрунтованим. Посилається на те, що суд першої інстанції не надав оцінки складеному спадкодавцем заповіту, про який вона дізналась при зверненні до Другої Луцької державної нотаріальної контори в 2004 році. Суд дійшов помилкового висновку, що вона мала звернутись із заявою про прийняття спадщини протягом 6-ти місяців з дня відкриття спадщини, оскільки в даному випадку переважне право для прийняття спадщини мав спадкоємець за заповітом і лише в разі неприйняття ним спадщини чи відмови від її прийняття, право на прийняття спадщини виникло у неї. Вона дізналась про те, що ОСОБА_5 не прийняв спадщину лише при виготовленні технічного паспорту на належну їй частину будинку в 2017 році. Вона хворіла. Після покращення свого стану здоровя знову почала вживати заходи для прийняття спадщини. Пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу позивача. Зазначає, що її померлий син прийняв спадщину шляхом спільного проживання з спадкодавцем і після його смерті вона та її чоловік є єдиними спадкоємцями першої черги. Позивач не навела поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 Просить відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 додатково зазначила, що спадкоємець не міг прийняти спадщину шляхом спільного проживання з спадкодавцем, оскільки її мати була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, а не по вул. Степовій, 8 в м. Луцьку. Спадкоємець за заповітом був громадянином ОСОБА_6, постійно там проживав і лише періодично приїздив до своїх батьків.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не навела суду будь - яких поважних причин пропуску нею строку для прийняття спадщини, яка відкрилася ще у 2004 році після смерті її матері.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Судом встановлено, що 27 травня 2004 року померла ОСОБА_4.

Позивач у справі є рідною дочкою померлої ОСОБА_4, що сторонами не заперечується.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 в період з травня 2004 року по листопад 2004 року Другою Луцькою державною нотаріальною конторою не заводилась. Не заведена спадкова справа і на час подачі позову.

З витягу зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) вбачається, що ОСОБА_4 20.09.2002 року складено заповіт, який нотаріально посвідчений і є чинний. Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудам ОСОБА_4 належить 4/6 частини в житловому будинку по вул. Степова, 8 в м. Луцьку та згідно витягу з Державного земельного кадастру є співвласником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в м. Луцьку по вул. Степовій, 8.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Частиною 2 статті 1270 ЦК України передбачено, що якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Так, ОСОБА_1 в обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилалася на незнання про неприйняття спадщини її племінником - спадкоємцем за заповітом, на хворобу, а також необізнаність із змінами в законодавстві.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Жодних доказів на підтвердження того, що зазначені обставини перешкодили для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась у 2004 році, позивач суду не подала.

Переконання позивача про наявність заповіту, складеного спадкодавцем на імя її племінника, не може розцінюватися як об'єктивна обставина, яка утруднювала здійснення нею цих дій. До того ж, у ОСОБА_1 була можливість зясувати чи прийняв її племінник спадщину за заповітом після її відкриття у 2004 році, оскільки вона є співвласником житлового будинку, який перебував в спільній частковій власності сторін та померлої ОСОБА_4 і частина якого є спадковою масою. Позивачу було відомо про смерть спадкодавця (час відкриття спадщини), про заповіт спадкодавця, інших спадкоємців та наявне спадкове майно.

Погіршення стану здоров'я позивача у 2017 році ніяким чином не обґрунтовує поважність пропуску строку для прийняття спадщини, який закінчився ще 2004 року.

Покликання в апеляційній скарзі на неприйняття спадщини за заповітом племінником позивача є безпідставними оскільки при розгляді даної справи суд не може оцінювати та встановлювати обставини, що не є предметом позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини на 14 років не заслуговують на увагу. Позивач пропустила без поважних причин як шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, так і встановлений ч. 2 ст. 1270 ЦК України трьохмісячний строк, який обчислюється з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від спадщини. Суд надав належну правову оцінку доводам сторін, висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді: