Справа № 131/1943/18
Провадження № 22-ц/801/1106/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2019 рокуСправа № 131/1943/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Міхасішина І.В., Сопруна В.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на дитину,

Рішення ухвалив суддя Олексієнко О.Ю.

Рішення ухвалено у м. Іллінці Вінницької області.

Повний текст рішення складено 21 березня 2019 року,

Встановив:

В грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона із відповідачем з 09 серпня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 08 лютого 2011 року.

Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2010 року з відповідача стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 05 листопада 2010 року і до досягнення сином повноліття.

З часу визначення судом розміру аліментів пройшов значний проміжок часу та за цей період розмір споживчих цін на товари необхідні для забезпечення утримання дитини, а також прожитковий мінімум для дітей відповідного віку постійно змінюється в бік збільшення, у зв`язку з чим є недоцільним подальше стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки інтересам дитини відповідатиме стягнення аліментів в частці від доходів відповідача.

Син на даний час навчається у третьому класі та перебуває на диспансерному обліку у лікаря офтальмолога із діагнозом патологія зору. Вона на даний час ніде не працює, оскільки з жовтня 2015 року є інвалідом третьої групи, у зв`язку з чим їй не вистачає коштів для забезпечення дитини всім необхідним для його повноцінного проживання, навчання та харчування.

У зв`язку з викладеними обставинами її матеріальний стан та стан здоров`я погіршився, а матеріальний стан відповідача не погіршився і від своєї діяльності він має постійний заробіток, який витрачає лише на свої потреби.

За таких обставин просила змінити розмір і спосіб стягнення аліментів, що стягнуті за рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2010 року, шляхом збільшення щомісячного розміру стягуваних аліментів і способу стягнення з твердої грошової суми в розмірі 400 грн. на 1/4 частку від доходів відповідача та стягувати в подальшому з відповідача на її користь на утримання сина ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% законодавчо встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту прийняття рішення судом і до повноліття дитини.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2019 року позов задоволено.

Змінено розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 з аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. на місяць, визначивши їх подальше стягнення в розмірі 1/4 частки всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 704,80 грн. судового збору в дохід держави.

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 03 квітня 2019 року виправлено описку в рішенні цього суду від 21 березня 2019 року: по батькові дитини зазначено « ОСОБА_3 » замість помилкового « ОСОБА_5 ».

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру стягнутих з нього аліментів, стягнувши аліменти у твердій грошовій сумі 1100 грн. щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки позивач не надала суду належних і допустимих доказів, які б вказували на необхідність присудження аліментів на дитину в розмірі більшому, ніж мінімальний, а судом першої інстанції не враховано, що він не має постійного заробітку, оскільки не працює, проживає у будинку батьків, підсобного господарства не має, підприємницькою діяльністю на займається, хворіє, а тому не взмозі сплачувати аліменти на сина в розмірі 1/4 всіх видів доходу щомісячно.

Позивач ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04 лютого 2010 року (а. с. 11).

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 24 грудня 2010 року, яке набрало законної сили 04 січня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 05 листопада 2010 року і до досягнення ним повноліття (а. с. 6).

Малолітній ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю позивачем ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 3946 від 19 жовтня 2018 року (а. с. 10).

Згідно довідки Іллінецької ЗОШ І-ІІІ ступенів № 1 від 18 жовтня 2018 року № 204 ОСОБА_3 навчається у 3-В класі (а. с. 13).

Дитина ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у лікаря-офтальмолога із діагнозом: вроджена патологія зору «Складний міопічний астигматизм, спадкова форма», про що свідчить довідки КНП «Іллінецька ЦРЛ» від 22 жовтня 2018 року № 01-35/2106 (а. с. 12).

Позивач ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи, загальне захворювання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення НОМЕР_2 , виданого 03 жовтня 2017 року, та копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 593266 від 07 вересня 2017 року (а. с. 7, 8).

Із довідки про склад сім`ї № 57, виданої 15 січня 2019 року Ланчинською селищною радою об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області, та акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї вбачається, що відповідач ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_2 у будинку батьків, разом з батьком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матір`ю ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження (а. с. 22, 23).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Враховуючи перш за все інтереси дитини, її право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності; а також те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів відбулося значне зростання цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року складає 2027 грн.; враховуючи матеріальний стан та здоров`я дитини, зокрема, те, що дитина перебуває на диспансерному обліку у лікаря-офтальмолога із діагнозом: вроджена патологія зору; враховуючи матеріальний стан та стан здоров`я платника аліментів відповідача, те, що він не має постійного місця роботи, водночас він є фізично здоровою людиною (доказів іншого суду не надано), інших осіб на утриманні не має, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про зміну розміру та способу стягнення аліментів, стягнувши з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно.

Наданий відповідачем до відзиву на позовну заяву протокол ультразвукового дослідження не свідчить про те, що за станом здоров`я відповідач не може працювати, а підтверджує лише той факт, що 27 березня 2018 року ОСОБА_10 було оглянуто та результатами УЗД встановлено попередній діагноз синовіїт правого колінного суглобу та рекомендовано консультацію травматолога. Будь-яких інших доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача, у зв`язку з чим він позбавлений можливості працювати, він суду не надав.

Відповідач є молодою особою працездатного віку (34 роки), має можливість працювати та заробити таку суму, щоб сплачувати аліменти на утримання свого неповнолітнього сина в достатньому для його гармонійного розвитку розмірі. Відповідач є морально зрілою особою, а тому повинен розуміти реалії життя, що стосуються його обов`язку матеріально забезпечувати свою дитину, як і повинен розуміти, що у зв`язку з подорожчанням забезпечення життєдіяльності людини розмір аліментів, що стягнутий з нього за рішенням суду в 2010 році 400 грн. щомісячно, не є на сьогодні достатнім навіть для забезпечення найнеобхідніших потреб дитини.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо необхідності стягнення з нього на утримання сина 1100 грн., що відповідатиме 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років не заслуговують на увагу з огляду на те, що згідно положень ч. 2 ст. 182 СК України 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку це є мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину. Водночас цією нормою також встановлено мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того за правилами ч. 3 ст. 181 СК України право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від доходу) належить виключно тому з батьків, разом з яким проживає дитина одержувачу аліментів. Скориставшись таким своїм правом, позивач звернулась з позовом про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ.В. Матківська
СуддіІ.В. Міхасішин
В.В. Сопрун