ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 628/3435/17

Провадження № 22-ц/818/687/19

13 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Литвин О.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року (суддя Клімова С.В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам, -

встановив:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 21.06.2002 року уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16.05.2013 року, відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки з усіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 26.09.2006 року.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.11.2016 року, змінено спосіб та порядок виконання вище зазначеного рішення суду та стягнуто з відповідача, який є громадянином Ізраїлю, на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2125 нових ізраїльських шекелів щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 26.09.2006 року.

Оскільки на час ухвалення вище вказаних рішень суду, відповідач проживав в Ізраїлі, позивачка звернулася до Міністерства юстиції України із заявою щодо необхідності забезпечення стягнення присуджених аліментів з відповідача на її користь (визнання та виконання рішення українського суду в Ізраїлі), проте рішення до цього часу не виконано, кошти на утримання дитини не стягуються.

Просила суд стягнути з відповідача суму заборгованості по аліментам за період з 26.09.2006 року по грудень 2017 року, яка становить 289000 ( 2125х136 місяців) нових ізраїльських шекелів.

Позивачка в судовому засіданні свої вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішення Куп`янського міськрайсуду Харківської області від 16.05.2013 року та ухвала Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.11.2016 року набрали законної сили, та беручи до уваги наявність обставин, що мають істотне значення, а саме: не можливість вжиття судом Ізраїлю заходів щодо виконання судового рішення, а також те, що з 26.09.2006 року дитина жодного разу не отримувала аліментів; вимоги ізраїльської сторони, які не суперечать українському законодавству по виконанню іноземного рішення; своєчасне направлення через Міністерство Юстиції України зазначених вище рішення та ухвали суду, є всі підстави для задоволення позову.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявність заборгованості по аліментам, оскільки на теперішній час виконавчий документ не прийнятий до виконання.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на підставі рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 16.05.2013 року, відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки з усіх видів доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 26.09.2006 року.

Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 21.11.2016 року, змінено спосіб та порядок виконання вище зазначеного рішення суду та стягнуто з відповідача, який є громадянином Ізраїлю, на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2125 нових ізраїльських шекелів щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 26.09.2006 року.

З метою виконання зазначених вище рішення та ухвали Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, ОСОБА_1 звернулась до Суду у сімейних справах м. Тель-Авів за місцем проживання відповідача з позовом про виконання іноземного рішення суду.

Проте, суд Ізраїлю позбавлений можливості звернути до виконання вищевказані рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області, оскільки для цього необхідно надати документи на підтвердження того, що ОСОБА_2 отримав повістку на слухання справи і свідоцтво про те, що рішення не було виконано на території України.

Із змісту листа Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 28.12.2017 року вбачається, що у матеріалах цивільної справи відсутні дані про повідомлення відповідача у справі ОСОБА_2 про час та місце судового розгляду справи 21.11.2016 року та про його ознайомлення з ухвалою суду від 21.11.2016 року, тому надати копії підтверджуючих документів не вбачається можливим (а.с.162).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 180 СК України закріплено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду (ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України).

У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Стягнення аліментів за минулий час та заборгованості за аліментами, визначено ст. 194 СК України, де чітко зазначено, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час.

Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Положеннями п.п. 4.1, 4.2 Інструкції «Про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень», із змінами і доповненнями, внесеними наказами Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.02.2009 за № 366/5/26, від 25.03.2010 за № 604/5/47 передбачено, що заінтересована особа або орган може звернутися з клопотанням про визнання і виконання рішення суду України в цивільній чи господарській справі, що набрало законної сили. Клопотання подається заінтересованою особою безпосередньо до іноземного суду за місцем виконання рішення.

Таким чином судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення обґрунтовано прийнято до уваги те, що хоча позивачкою і вживалися заходи щодо звернення до виконання судових рішень України на території Ізраїля, проте вони не були прийняті до виконання, що робить звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості по аліментам передчасним.

Належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів матеріали справи не містять.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року суперечить інтересам дитини, не можуть бути прийняті колегією суддів та бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки судові рішення про стягнення аліментів на утримання дитини є чинними та забезпечують права дитини на утримання з боку батьків.

Разом з тим, задоволення позову на теперішній час є неможливим, оскільки це суперечитиме вимогам закону, якими передбачено певні умови, дотримання яких є підставою для стягнення заборгованості по аліментам.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги, матеріали справи, зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1. ч.1 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанов складено 16 травня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко