Справа № 752/6422/19
Провадження №: 2-о/752/319/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Хоменко В.С.

з участю секретаря - Павлюх П.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 , який діє від свого імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Голосіївської в місті Києві районної державної адміністрації, про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

Заявник звернулася до суду з заявою, в якій просив:

- обмежити спілкування ОСОБА_3 з дитиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відсутності батька - ОСОБА_3 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатися ближче ніж на 200 метрів місця проживання /перебування/ навчання, роботи та інших місць частого відвідування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дитиною - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видати строком на 6 місяців.

Свою заяву мотивував тим, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 з 06.11.2009 року. Від даного шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя між ними не склалось, процес розірвання шлюбу триває, проте, разом вони не проживають.

З огляду на напружені стосунки, він змушений був звернутись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання, проте, рішення з даного приводу також ще не прийнято. Проте, від народження і на теперішній час дитина проживає з ним.

Як за час спільного проживання, так і після фактичного розірвання стосунків ОСОБА_3 часто вдається до фізичного насильства щодо нього та дитини: завдає побоїв ременем, хватає за руки, що є жорстким поводженням з малолітньою дитиною, виражається нецензурною лайкою. Вказана поведінка ОСОБА_3 створює психологічну напругу, стрес та емоційні розлади для дитини, внаслідок чого остання категорично не бажає проживати з матір`ю та уникає спілкування з нею.

Спілкування матері щодо нього та їх дитини є надзвичайно негативним, сповненим нетерпимості, ненависті та жорстокості, за відсутності сторонніх осіб з боку ОСОБА_3 завжди вчиняються скандали, крики та ініціюється насилля.

Крім того, не лише усне спілкування з боку ОСОБА_3 є сповненим погроз, а й її безпосередні дії містять пряму загрозу як його життю, так і життю та здоров`ю дитини. Зокрема, ОСОБА_3 в битки, котрі були дані нею дитині, підсипала скло.

З приводу вказаних вище дій ОСОБА_3 ним неодноразово здійснювались звернення до правоохоронних органів.

З цих підстав у відповідності до вимог Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" змушений звернутись до суду з вказаною заявою.

Ухвалою судді від 28.03.2019 року відкрито провадження в даній справі та призначено її розгляд на 01.04.2019 року (а.с. 28).

Судове засідання 01.04.2019 року відкладено у зв`язку з неявкою заінтересованих осіб (а.с. 113).

В судовому засіданні 22.04.2019 року заявник заявлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 проти задоволення заявлених вимог заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість. Зазначила про те, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, є надуманими заявником. В дійсності прямого спілкування ОСОБА_3 з ОСОБА_3 немає з 27.07.2018 року. Останні мали місце лише в судових засідання про визначення місця проживання дитини та на двох засіданнях комісій Голосіївської РДА у місті Києві, на котрих розглядався висновок для суду щодо місця проживання дитини та, пізніше, затверджувалось Розпорядження № 77 від 14.02.2019 року про визначення порядку зустрічей з дитиною.

Крім того, вказане розпорядження жодного разу виконане не було через ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ОСОБА_3 з даного приводу інформувала органи, уповноважені на слідкування за виконанням вказаного розпорядження.

Зазначила, що заявник навмисно звернувся до суду з вказаною заявою задля невиконання Розпорядження № 77 від 14.02.2019 року про визначення порядку зустрічей з дитиною. Просили суд відмовити у задоволенні заяви, виходячи з обставин, викладених в письмових запереченнях (а.с. 33-109).

Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні покладалася на розсуд суду.

Заслухавши учасників справи, вислухавши думку малолітньої ОСОБА_2 , висловлену безпосередньо останньою в судовому засіданні, дослідивши зібрані у справі письмові докази, суд надходить до висновку про те, що у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено та незаперечно учасниками справи, що заявник та заінтересована особа - ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.11.2009 року. Від даного шлюбу вони мають доньку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Шлюб між ними не розірвано. В судовому засіданні встановлено, що на даний час дитина проживає із заявником. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що між заявником та заінтересованою особою - ОСОБА_3 існує спір щодо місця проживання дитини.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у ст. 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

У судовому засіданні 22.04.2019 року суд заслухав думку малолітньої ОСОБА_2 Дитина зазначила, що їй комфортно мешкати з батьком, вона задоволена умовами для проживання, навчання та розвитку, проте, й щодо матері негативних емоцій вона не відчуває. Зазначила, що іноді мама сварила її та батька, казала, що поставить її на гречку, викине разом із батьком у вікно.

Проте, суд вислухавши думку дитини, не отримав від неї переконливих тверджень щодо насильства з боку матері, а деякі висловлювання дитини, на думку суду, є навіяними і нав`язаними, оскільки малолітня ОСОБА_2 не була твердо в них впевнена.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3502 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Частиною 3 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до пунктів 3 та 14 ч 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

За п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає, що заявником не подано належних та допустимих доказів в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України вчинення заінтересованою особою - ОСОБА_3 дій, які б можливо було кваліфікувати як домашнє насильство у розумінні Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Заява про кримінальне правопорушення, подана заявником до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві від 11.09.2018 року, не містять доказів прийняття рішення по ній. Факти, які викладені в ній, не підтверджені будь-якими іншими доказами (а.с. 14).

Подання заявником заяви про кримінальне правопорушення до Голосіївського УП ГУНП в м. Києві з приводу скла у курячих битках, котрі були надані ОСОБА_3 малолітній ОСОБА_2 , яка не була внесена до ЄРДР і дії слідчих з даного приводу які були оскаржені заявником, також не містять підтверджених в порядку, визначеному ст. ст. 76-81 ЦПК України, фактів, викладених в ній (а.с. 26).

Натомість, Голосіївським УП ГУНП в м. Києві на адресу Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації за наслідками розгляду звернення ОСОБА_3 від 02.03.2019 року скла у курячих битках, котрі були надані ОСОБА_3 малолітній ОСОБА_2 , було винесено подання про проведення в межах компетенції Служби відповідної роботи з батьками, спрямованої на запобігання насильства відносно дитини. Зі змісту вказаного подання також вбачається, що в ході перевірки встановити особу, яка б могла покласти скло в курячі битки, не вдалося можливим. Факти, які б вказували на те, що скло поклала гр. ОСОБА_3 , відсутні. Ознак кримінального правопорушення в діях ОСОБА_3 не встановлено.

Фрагменти листування між заявником та заінтересованою особою - ОСОБА_3 з соціальної мережі Facebook, надані заявником, не вказують на вчинення заінтересованою особою домашнього насилля щодо дитини. Крім того, листування не містить даних щодо джерела їх отримання саме від заінтересованої особи - ОСОБА_3 , доказів того, що коментарі, які зазначені в листуванні, виконані безпосередньо заінтересованою особою - ОСОБА_3

Суд не може погодитись з вказаними коментарями, оскільки їх зміст не підтверджений будь-якими належними та допустимими доказами в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України (показаннями свідків, документами щодо стану здоров`я та наявності шкідливих звичок заінтересованої особи, які б зумовлювали можливе застосування домашнього насильства чи його підтверджували). Вказаного не доводить й поданий заявником в обґрунтування його позиції висновок експерта Українського центра судових експертиз від 31.08.2018 року № 1-31/08 (а.с. 15-23), котрий судом не приймається до уваги.

З цієї ж точки зору не приймаються до уваги й судом надані заінтересованою особою - ОСОБА_3 листування у мережі Viber, оскільки їх зміст також не підтверджений будь-якими належними та допустимими доказами.

Крім того, суд, здійснивши аналіз зібраних доказів та пояснення сторін, вбачає, що між батьками дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - заявником та заінтересованою особою - ОСОБА_3 наявний спір, пов`язаний з місцем проживання дитини, визначення способу участі у вихованні дитини обома батьками, тощо, який не вирішений судом. З пояснень заявника та його представника вбачається, що позов про визначення місця проживання дитини з ним поданий до суду, однак, питання про відкриття провадження ще не вирішено.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_3 не є кривдником щодо заявника та своєї малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жодного насильства у будь-якій формі вона не мала наміру вчиняти та не створює ризиків для шкоди їх здоров`ю. Доказів, які вказують на те, що заявник та дитина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особами, які зазнали домашнього насильства зі сторони матері - ОСОБА_3 чи загрози вчинення такого тиску суду не надано.

Застосування обмежувального припису щодо фактичної заборони матері спілкуватись з дитиною, за відсутності суттєвих та неспростовних доказів вчинення нею домашнього насильства або загрози його вчинення є незаконним втручанням у її та доньки сімейне життя, право на повагу до якого гарантовано Конституцією та міжнародними нормативно-правовими актами, зокрема, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Доказів про те, що дійсно ОСОБА_3 вчинила протиправні та винні дії, її визнано винною рішенням суду, яке набрало законної сили, вона становить небезпеку для заявника та спільної доньки, які реальні ризики застосування чи незастосування заходів обмеження прав особи, що обмежувальний припис необхідно видати саме на 6 місяців і необхідно встановити саме таку відстань для заборони ОСОБА_3 наближатися до заявників, в розпорядження суду ОСОБА_3 також надано не було. Останніх не було здобуто й під час розгляду заяви.

З цих підстав, суд вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", керуючись ст. ст. 3-13, 17, 43, 49, 76-82, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 3501 - 3508, 352 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , який діє від свого імені та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Голосіївської в місті Києві районної державної адміністрації, про видачу обмежувального припису - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 13.05.2019 року.

Суддя В.С. Хоменко