ПОСТАНОВА

Іменем України

15 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 389/500/18

провадження № 22-ц/4809/721/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Бодопрост М. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник за ордером адвокат Семенов Євгеній Олексійович,

відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , представник за довіреністю адвокат Островерхий Геннадій Миколайович

третя особа - Приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко Алла В?ячеславівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2019 року у складі судді Ткаченка Б. Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко Алла В?ячеславівна про визнання договору оренди землі недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним.

Зазначав, що відповідно до державного акту на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_1 , виданого Петрівською сільською радою Знам?янського району 20 серпня 2001 року, йому належить земельна ділянка, площею 5,7201 га, кадастровий номер НОМЕР_2 , розташована на території Петрівської сільської ради Знам?янського району.

25 квітня 2017 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко А.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено інформацію про виникнення іншого речового права на належну йому земельну ділянку у вигляді оренди, строком на 15 років, на підставі договору оренди б/н від 14 лютого 2017 року. Оскільки жодних договорів оренди він з відповідачем не укладав та не підписував, він звернувся із заявою до ГУ НП в Кіровоградській області про вчинення кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування йому стало відомо, що відповідачем договір оренди зареєстровано на підставі підробленої довіреності. Відповідно до висновку експерта № 299 від 14 грудня 2017 року, проведеного Кіровоградським НДЕКЦ МВС України в рамках кримінального провадження, підпис, розташований у графі «Підпис сторін: Орендодавець» у договорі оренди виконаний не ним, а іншою особою, з наслідуванням його підпису, підпис у графі «підпис» у дорученні виконаний не ним, а іншою особою.

Просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 5,7201, укладений між ним та відповідачем, скасувати запис про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки, скасувати запис про державну реєстрацію іншого речового права, внесеного 25 квітня 2017 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Бондаренко А.В.

Ухвалою Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 травня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко А.В. (т.1 а.с.119-121).

Рішенням Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко Алла В?ячеславівна про визнання договору оренди землі недійсним задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки та скасовано запис про державну реєстрацію договору оренди землі. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що в суді позивач стверджував, що земельну ділянку передав йому на підставі усної домовленості, однак будь-яких доказів на підтвердження цього суду не надав. Суд дійшов помилкового висновку, що між сторонами існували договірні відносини на підставі усної домовленості, а про існування договору оренди позивач дізнався лише в квітні 2017 року. Договір оренди був укладений 14 лютого 2007 року і з цього часу позивач отримував орендну плату. Це підтверджує, що позивач був обізнаний про договір оренди землі. В 2011 році позивач підписав письмову згоду на передачу в суборенду своєї земельної ділянки, яка перебуває в оренді відповідача на підставі письмового договору оренди від 14 лютого 2007 року, про що підтвердив у судовому засіданні. Згода має чітке посилання на договір оренди і є доказом того, що позивачу в 2011 році було відомо про наявність договору оренди. Крім того позивач 26 липня 2017 року вже звертався до суду з позовом до нього про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, в якому зазначав, що договір оренди він укладав самостійно але на 5 років, а не на 15. Цей позов було повернуто позивачу без розгляду.

Апеляційне провадження відкрито 06 березня 2019 року (т.2 а.с.37), ухвалою від 12 березня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 27 березня 2019 року (т.2 а.с.42). За клопотанням позивача розгляд справи відкладено на 09 квітня 2019 року (т.2 а.с.61), в судовому засіданні 09 квітня 2019 року в розгляді справи оголошено перерву до 15 травня 2019 року (т.2 а.с.88). Ухвалою суду від 15 травня 2019 року строк розгляду справи за клопотанням представника позивача продовжено на 15 днів.

Відзиви на апеляційну скаргу від позивача та третьої особи не надійшли.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача та відповідач підтримали доводи апеляційної скарги, а представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки позивач не підписував спірний договір.

Третя особа приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Бондаренко Алла В?ячеславівна повідомлена про дату, час та місце розгляду справи під розписку (т.2 а.с.99), в засідання апеляційного суду не прибула повторно.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що позивач та його дружина є власниками земельних ділянок, їх земельні ділянки перебувають в оренді в 2001 року, в 2007 році договори переукладалися, були виготовлені проекти та роздані власникам, ОСОБА_1 особисто приніс підписані примірники обох договорів, всі роки отримував орендну плату, зараз з`ясувалося, що на примірнику дружини позивача стоїть його підпис. Причиною звернення з позовом до суду є намір перейти до іншого орендаря, сам позивач земельну ділянку обробляти не буде, мало місце рейдерське захоплення його підприємства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, позивач на підставі Державного акту на право приватної власності на землю є власником земельної ділянки НОМЕР_3 площею 5,72 га, розташованої на території Петрівської сільської ради Знам`янського району Кіровоградської області (т.1 а.с.9).

Між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на п`ятнадцять років, договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, зареєстрований 14 лютого 2007 року за №41 (т.1 а.с. 7-8).

Факт отримання позивачем орендної плати підтверджується відомостями (т.1 а.с.36-41, 98-104).

Висновком № 299 судово-почеркознавчої експертизи від 14 грудня 2017 року, яка проведена Кіровоградським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у кримінальному провадженні, встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «орендодавець» в оригіналі договору оренди, зареєстрованому 14 лютого 2007 року за №92 (так у висновку, хоч предметом дослідження був договір, зареєстрований 14 лютого 2007 року за №41) , виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1 ( т.1 а.с.12-19).

Відповідачем 04 квітня 2018 року подано заяву про застосування позовної давності (т.1 а.с.33-35).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Договір оренди земельної ділянки укладається в письмовій формі (ст.14 Закону України «Про оренду землі»).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Істотні умови договору оренди визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі» і за згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

На укладений договір поширюється презумпція правомірності правочину, встановлена ст. 204 ЦК України, яка може бути оспорена в судовому порядку.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, в тому числі встановлених ч.3 ст.203 ЦК України/

Спірний договір за формою і змістом відповідає вимогам закону, є зареєстрованим у встановленому законом порядку, але судово-почеркознавчою експертизою підтверджено, що власник земельної ділянки його не підписував. Підписання договору особою, яка не має на це повноважень та відсутність волевиявлення власника, є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦПК України).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що такий договір є недійсним. Апеляційний суд погоджується з тим, що договір оренди не підписаний власником земельної ділянки, є недійсним. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновок почеркознавчої експертизи. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, що позивач особисто підписав спірний договір.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що підставою для відмови в позові є сплив позовної давності, оскільки позивачу достовірно було відомо про наявність письмового договору оренди з дня підписання ним згоди на передачу орендованої земельної ділянки в суборенду, крім того, позивач систематично отримував орендну плату.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що позивачем не пропущено строк звернення з позовом до суду, оскільки встановив, що про наявність письмового договору оренди земельної ділянки позивач дізнався у квітні 2017 року і саме ця дата є моментом початку перебігу строку позовної давності, однак такий висновок суду не ґрунтується на доказах, які є в матеріалах справи, та письмових поясненнях самого позивача, який в поданих ним та особисто підписаних письмових документах цю дату визначав по різному.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Верховний Суд України у постанові від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15 зробив висновок, що відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження № 14-306цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що випливає із диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) та загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Такий висновок застосування норм права викладено в постанові Верховного суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-17цс17, в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 397/1402/15-ц, провадження № 61-378 св 18.

В позовній заяві у цій справі позивач посилався на те, що його земельна ділянка перебувала в оренді відповідача за усною домовленістю між ним та відповідачем, а про наявність письмового договору оренди він дізнався у квітні 2017 року (т.1 а.с.3-4).

02 березня 2017 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_2 укладено письмову угоду про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 14 лютого 2007 року (т.1 а.с.105). Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 травня 2018 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ФОП ОСОБА_2 про визнання угоди про дострокове розірвання договору оренди недійсною з тих підстав, що ФОП ОСОБА_2 її не підписував, печаткою не скріплював (т.1 а.с.107,188-191).

26 липня 2017 року ОСОБА_1 підписав та подав до суду позовну заяву про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, в якій зазначав, що між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено письмовий договір оренди земельної ділянки, зареєстрований 14 лютого 2007 року за №41. Під час укладення та підписання цього договору між ними було досягнуто згоди по всім істотним умовам, зокрема, що строк дії договору складає 5 років, під час підписання цього договору деякі графи були не заповнені і виявилося, що строк дії договору не відповідає домовленостям і в договорі зазначено, що він складає п`ятнадцять років, тому просив визнати недійсним договір з підстав відсутності його згоди щодо строку дії договору. Як вбачається із змісту цієї позовної заяви ОСОБА_1 визнавав факт укладення в 2007 році письмового договору оренди та не оспорював свій підпис на ньому (т.1 а.с.30-31). Ця позовна заява ухвалою Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12 вересня 2019 року визнана неподаною та повернута позивачу в зв`язку з невиконанням ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усуненням її недоліків (т.2 а.с.32-33).

У вступній частині висновку № 299 судово-почеркознавчої експертизи від 14 грудня 2017 року зазначено, що 25 липня 2015 року до Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області надійшли заяви мешканців Знам`янського району, в тому числі ОСОБА_1 про підробку письмових договорів оренди, укладених з ФОП ОСОБА_2 (т.1 а.с.12).

В 2011 році позивач ОСОБА_1 подав письмову заяву про згоду на передачу в суборенду земельної ділянки площею 5,72 га, яка знаходиться у володінні та користуванні орендаря ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 14 лютого 2007 року, справжність підпису ОСОБА_1 засвідчена секретарем Петрівської сільської ради Знам`янського району (т.1 а.с.187).

Враховуючи зазначені обставини, оцінюючи надані докази за правилами ст.89 ЦПК України в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що позивачу з 2011 року достовірно було відомо про наявність письмового договору оренди належної йому земельної ділянки, укладеного з ФОП ОСОБА_2 , однак будь-яких заходів для отримання тексту договору він не вживав, письмових доказів, що він звертався за видачею копії договору і йому в цьому відмовили не надав, щорічно отримував орендну плату.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що перебіг позовної давності за вимогами про визнання правочину недійсним розпочався у 2011 році, а з позовом до суду позивач звернувся в лютому 2018 року, тобто за межами строку позовної давності.

При цьому позивач жодних належних і допустимих доказів на спростування презумпції можливості та обов`язку знати про стан своїх майнових прав не надав, тобто не довів, що він не знав та не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, разом з тим відповідач надав письмову заяву позивача про свою згоду на передачу в суборенду його земельної ділянки, яку орендує ФОП ОСОБА_2 на підставі письмового договору оренди землі від 14 лютого 2007 року.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ухвалено з порушенням норм матеріального права щодо застосування позовної давності, тому в цій частині воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові за спливом позовної давності.

Оскільки судове рішення в частині задоволення позову підлягає скасуванню, то за правилами ст.141 ЦПК України позивач повинен відшкодувати відповідачу сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2114 грн. 40 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити .

Скасувати рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2019 року в частині задоволення позову та судового збору.

В позові ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання договору оренди землі недійсним та скасуванні запису про державну реєстрацію договору оренди землі, вчиненого 14 лютого 2007 року в книзі реєстрації договорів оренди земель за №41 відмовити за спливом позовної давності.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ) судовий збір в сумі 2114 грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко