Справа № 445/412/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/811/2272/18 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2019 року м. Львів

Справа № 445/412/16-ц

Провадження № 22-ц/811/2272/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

секретар Бадівська О.О.

за участю представника ОСОБА_1 .

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 рокуу складі судді Сивак В.М.

у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 05 березня 2013 року в сумі 37040,03 грн., яка складається з заборгованості за наданим кредитом у розмірі 12123,49 грн., заборгованості за відсотками в сумі 3465,23 грн., заборгованості за пенею та комісією в сумі 7273,95 грн., штрафу у розмірі 14177, 36 та 1378,00 грн. судових витрат по справі, що складаються з судового збору.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено повністю.

Дане рішення суду оскаржив ОСОБА_2 , подавши апеляційну скаргу.

Зазначає, що 30.09.2005 року був укладений кредитний договір за умовами якого він отримав кредит в розмірі 2163,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік з кінцевим терміном повернення 29.09.2006 року.

На виконання умов вказаного Кредитного договору ним станом на 6.02.2014 року сплачено частину коштів.

На час укладення сторонами Генеральної угоди від 5.03.2013 року заборгованість становила 14647,48 грн.

5.03.2013року у зв`язку з невчасною сплатою боргу по кредитному договору від 30.05.2005 року працівники ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом обману щодо дійсних обставин справи та застосуванням психічного тиску змусили його підписати Генеральну угоду на вкрай невигідних для нього умовах. Вказує, що працівниками банку було пред`явлено йому рішення Жовтневого районного суду м.Дніпра, яке потім виявилось підробленим, яким стягнуто з нього на користь банку 9541,24 грн заборгованості, 500 грн. витрат на послуги адвоката та 45 грн судових витрат щоб примусити його підписати Генеральну угоду від 05.03.2013 року.

Вказує, що Генеральна угода не відповідала його волі при підписанні.

Вважає, що рішення суду винесене з порушення норм матеріального та процесуального права.

Просить заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення, відмовивши у позовних вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» та визнати недійсною Генеральну угоду укладену 05.03.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк».

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується розпискою, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за його відсутності.

Електронне звернення ОСОБА_2 щодо перенесення слухання призначеного на 14.05.2019 року колегія суддів не бере до уваги, оскільки таке не підтверджене жодними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Гнатишака О.В., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що 05.03.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, відповідно до якої ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 13205,46 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

В порушення умов договору ОСОБА_2 взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконує, що призвело до утворення станом на 20 січня 2016 року заборгованості в сумі 37040,03 грн, з яких: 12123,49 грн заборгованість за тілом кредиту, 3465,23 грн. заборгованість за відсотками, 7273,95 грн. заборгованість за пенею та комісією, 14177,36 грн. штрафи згідно Генеральної угоди.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанку» є обґрунтованими та доведеними, розрахунок заборгованості проведено вірно а тому позов підлягає до задоволенні.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

А відповідно до ч. 1 ст. 81 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з доданої до матеріалів справи генеральної угоди від 05 березня 2013 року така містить підпис ОСОБА_2 , що свідчить про те що останній був обізнаний про суму кредиту, відсотків по кредиту, комісії та штрафу.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

А відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, заборгованість за наданим кредитом у розмірі 12123,49 грн., заборгованість за відсотками в сумі 3465,23 грн., штраф у розмірі 14177, 36 грн підлягають стягненню з відповідача.

Проте, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції вчастині стягнення комісіїза користування кредитомв сумі 7 273 грн 95 коп.

Так, відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Крім того, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 грудня 2018 року у справі № 695/3474/17.

Стягуючи з відповідача заборгованість за кредитом, відсотками та штраф суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову в цій частині, а доводами апеляційної скарги такі не спростовані.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є зокрема порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню у відповідній частині та постановлення нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Золочівського районного суду Львівської області від 12 червня 2018 року вчастині стягнення комісіїв сумі 7 273 грн 95 коп. скасувати та постановити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні такої позовної вимоги відмовити.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь КБ «ПриватБанк» - заборгованості за наданим кредитом у розмірі 12123,49 грн., заборгованості за відсотками в сумі 3465,23 грн., штрафу у розмірі 14177, 36 грн - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуючий

Судді