Справа № 186/475/19
Провадження номер № 2/0186/191/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області

в складі: головуючої судді Янжули С. А.

секретар - Лиман Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2019 року в провадження Першотравенського міського суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 03 серпня 2016 року ОСОБА_1 подала ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" заяву №677126685 на отримання кредиту, підписанням якої підтвердила згоду, що ця заява разом із умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір, а також, отримала примірник кредитного договору.

Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг, умови разом із заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір.

Сума кредиту становить 51 400,00 гривень, строк на який надається кредит - 48 місяців, щомісячні проценти 3,69, річні - 11,99, щоденна пеня - 0,3.

30 липня 2018 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір про відступлення права вимоги №20180730, за яким право вимоги по зазначеному кредитному договору було відступлене на користь позивача.

Відповідно до виписки з реєстру боржників від 30 липня 2018 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 94 153,30 гривень, з яких:

45 913,85 гривень - заборгованість за основною сумою боргу,

7 122,21 гривень - заборгованість по процентах за користування кредитом,

29 673,55 гривень - заборгованість за платою за управління кредитом,

11 443,69 гривень - пеня за порушення графіку погашення заборгованості.

Згідно п.6.2.3 договору відступлення права вимоги, відповідачу було направлено лист з повідомленням про відступлення права вимоги, але незважаючи на це вона не виконала свої зобов'язання та перестала повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором.

У зв'язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набрав права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення по порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу, однак вона свої зобов'язання не виконала.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 30 липня 2018 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 94 153,30 гривень, судовий збір в сумі 1 921,00 гривень.

З урахуванням ціни позову, суд визнає дану справу малозначною та розглядає її в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст.ст.274,279 ЦПК України.

Представник позивача надіслав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, просить застосувати строк позовної давності, надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що 30 липня 2018 року ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» відступило право вимоги згідно договору № 20180730 до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як зазначає позивач. ЦК України у ст. 512 ч.І п.1 зазначає, що «кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги)». Також, ЦК України у визначенні законності передачі прав вимоги новому кредитору дає визначення доказів, які необхідні для передачі прав від первісного кредитора до нового, а саме: ст. 517, п. 1 визначає, що «первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення». З поданих позивачем доказів, а точніше Договору відступлення права вимоги № 20180730, зрозуміло лише те, що ТОВ «ФК «ЦФР» відступає право вимоги до ТОВ «ФК «ЄАДР» на умовах, що прописані в договорі. Поміж тим, в договорі немає ні прізвища, ні імя, ні навіть номера заяви на видачу кредиту, стосовно до неї, як виконувача певних зобовязань. Відсутній акт прийому - передачі боржників та акт прийому - передачі реєстру боржників із якого було б зрозуміло, що саме заява № НОМЕР_1 була передана до ТОВ «ФК «ЄАДР». Також, в частині надання доказів прав нового кредитора згідно ст.517 п. 2 «боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні», позивач не навів належних доказів про повідомлення права відступу вимоги до нього, як до нового кредитора. Не має підтверджувальних документів ні з боку нового кредитора, ні з боку первісного, щодо зворотного повідомлення з пошти, яке б свідчило, що вона, як боржник, отримала повідомлення, що несе ризик настання несприятливих наслідків для нового кредитора згідно п. 2 ст. 516 ЦКУ «якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків». Разом з тим ст. 514 Цивільного Кодексу України розяснює, що «до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом». Посилається на ОСОБА_2 України «Про споживче кредитування» та ОСОБА_2 України «Про захист прав споживачів».

В частині нарахованих процентів: ОСОБА_2 України «Про споживче кредитування» регулює права кредитодавця у разі просрочення позичальником сум платежів, так в ст. 16 п.4 прописані права кредитора «у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобовязаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені». Останній платіж за кредитом був здійснений 25 квітня 2017 року, та згідно графіку наступний платіж повинен був здійснений 10 травня 2017 року. Згідно ст. 253 ЦКУ п.1. «перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок». Тобто, через ненастання погашення чергового платежу кредитор мав змогу звернутись до неї з правом вимоги повернення кредиту після настання чергового строку, тобто після 10 травня 2017 року. Кредитор своїм правом не скористався і не надіслав жодного повідомлення. Можна зробити висновок, що кредитор тягнув час для того, щоб нараховувати неустойку (пені, штрафи) за боргом, що утворився. Оскільки більша половина доходів банку саме і є пені і штрафи. ОСОБА_2 України у ч.2. визначає, що «у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобовязання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобовязань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін». Пеня, за визначенням позивача, складає 11 443, 69 грн. Сума невиконаних зобовязань, тобто несплаченого кредиту дорівнює 45 913, 85 грн. Як вищезазначено, сума пені не може бути більшою 15 % від суми простроченого платежу отже у такому разі сума пені повинна була б складати 6 887, 08 грн. (45 913, 85 * 0,15). Сума яку у позові визначив позивач дорівнює 25 % від 45 913, 85 грн. (11 443,69/45 913,85=0,25=25%) Тобто, на 10% сума пені вища, ніж дозволено Законом. Нарахування такої суми пені є незаконною. І, якщо врахувати і суму плати за управління кредитом у 29 673,55 грн., то сума всієї неустойки = 41 117,24 грн. А це в свою чергу 89% (!) від суми простроченого платежу ( 41117, 24/45 913, 85=0, 89=89%).

Позивач просить стягнути з неї плату за управління кредитом у розмірі 29 673,55 грн. - це 3,69% щомісяця від наданої суми кредиту. Керуючись Постановою Національного Банку України № 168 п. 3.6 «банки не мають права встановлювати платежі які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, обліку заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо)».

Верховний Суд України висловив правову позицію по справі №6-1746 цс 16 від 16.11. 2016 року і дійшов висновку, що «при визначені в кредитному договорі обовязку боржника сплачувати щомісячну комісію не було зазначено, за які саме послуги цю комісію встановлено, отже позивач фактично був змушений сплачувати за послуги, що супроводжували кредит, а така вимога договору не відповідає вимогам справедливості і суперечить ч.1 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", посилається на ст.18 вказаного Закону. Просить суд визначити суму витребуваної комісії незаконною та прийняти до відома всі надані докази. Просить також зазначити, що за період сплати за кредитом, як показано у графіку руху коштів по кредиту, банком були списані кошти 3,69% щомісячних процентів в грошовому еквіваленті 15 173, 28 грн. девятьма (9) платежами (1896, 66*7+954,81+941,85). Згідно Закону України «Про захист прав споживачів» ст. 18 ч. 9 «якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі». Тож просить суд завдані їй збитки, в частині незаконності нарахування вищезазначеної суми, грошові кошти, що вона сплатила - 15 173, 28 грн. зобовязати фінансову установу перерахувати їх як суму сплачену за основну суму наданого кредиту. Тобто, до сплаченої суми кредиту 5 486,15 грн. зарахувати ще 15 173, 28 грн,. як сплату за незаконним нарахуванням щомісячних відсотків (5 486,15+15 173, 28 грн=20 659, 43 грн.)

Також, просить врахувати, що позивач порушив ОСОБА_2 України в частині витребування з неї не тільки сум пені та плати за обслуговування кредиту, а також і ЦК України в частині строку позовної давності. Оскільки Умови отримання кредиту та інших послуг ТОВ «ФК «ЦФР» не можуть бути законними, як такі, що порушують ст. 4, 12, 13 ОСОБА_2 України «Про споживче кредитування», то й п. 7.2 Умов «...застосовується позовна давність у десять років» є незаконним. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог:1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Кредитор мав змогу звернутися за захистом своїх прав з моменту настання їх порушення, тобто невиконанням позичальника своїх обовязків в частині погашення кредиту згідно графіку. Тобто, з 10 травня 2017 року, коли за кредитом припинилося виконання сплати. Строк спеціальної позовної давності, про яку вона заявляє (робить заяву) сплив 10 травня 2018 року (1 рік). У цей період часу кредитор міг звернутися до повноважних органів, щодо стягнення всіх неустойок. Позивач надіслав позовну заяву до суду з вихідним номером від 14 березня 2019 року через 10 місяців після спливу 1 року. І, як заявляє позивач, з 30 липня 2018 року ніяких штрафних санкцій не нараховувалось. Тобто, з моменту настання позовної давності до припинення нарахувань за кредитом пройшло 2 місяці і 20 днів. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст.259 ЦК України). Оскільки договору про збільшення позовної давності не має, і на Умовах ТОВ «ФК «ЦФР» також немає підпису сторін вважає за необхідне встановити позовну давність згідно чинного законодавства України.

Також, позовну заяву вважає необґрунтованою в частині надання кредиту на суму 51 400, 00 грн. Згідно наданого платіжного доручення № 188555288 від 03 серпня 2016 року ТОВ «ФК «ЦФР» переказала на рахунок 9001 на її користь суму у 40 000,00 грн. в той час, коли у заяві до кредиту № вказано, що за дорученням ТО «ФК «ЦФР» має перерахувати наступні кошти:

400,00 грн. на рахунок 002 у АТ «Таскомбанк» страховий платіж

9 600,00 грн. на рахунок 002 у АТ «Таскомбанк» як оплату страхового платежу, тобто загалом 10 000, 00 грн.

При чому, позивач не надав жодних доказів того, що ці платежі були проведені.

В частині розрахунку фінансовою установою ТОВ «ФК «ЦФР» за іншими дорученнями, до суду позивач не надав жодних документів, щоб свідчили про здійснення операції та також не підтвердив обставин виконання зобовязань за кредитною заявою самою фінансовою компанією, що унеможливлює встановити факт здійснення або порушення виконання фінансового зобовязання, тож відсутні й обґрунтування щодо законності вимог споживача з витребування 51 400, 00 грн. замість 40 000, 00 грн., як зазначено у платіжному дорученні. Вважаючи на вищенаведене, докази, що представлені у відзиві на позов, рахує за необхідне зменшити витребувану суму за кредитом на 10 000,00 грн. - 15 173, 28 грн. (щомісячні проценти).

Просить суд зобов'язати відповідача перерахувати сплачені 3,69% щомісячних процентів 15 173,28 гривень на основну суму боргу за кредитом, встановити строк спеціальної позовної давності в 1 рік щодо нарахування неустойки, задовольнити позов в частині стягнення основної суми боргу за кредитом з урахуванням всіх зарахованих та недоотриманих коштів.

Представник позивач направив відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 30 липня 2018 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено Договір відступлення прав вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ "ФК "ЦФР" і Боржниками (Портфель Заборгованості) (витяг з Договору відступлення права вимоги додавався до Позовної заяви). Згідно п.1.2. Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до Реєстру Боржників за кредитними договорами, укладеними між Позичальником та ТОВ "ФК "ЦФР" (далі - Реєстр Боржників) - Додатку № 1 до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30 липня 2018 року (витяг з Реєстру Боржників додавався до Позовної заяви), ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до Відповідача в сумі 94 153,30 грн., з яких: - 45913,85 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 7122,21 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 29673,55 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; - 11443,69 грн. - сума заборгованості за пенею.

Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 - Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України, Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість. Крім того неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, передання ним своїх зобов'язань іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязання клієнта перед фактором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконує цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. Навіть, якщо допустити, що відповідач не був обізнаний про відступлення права вимоги до «ТОВ «ФК» ЄАПБ», має місце той факт, за яким боржник не мав жодних перешкод для реалізації свого зобовязання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які зазначені в кредитному договорі або ж, за умови неможливості такої проплати, на передбачений законодавством, п. 2 ст. 537 ЦК, депозитний рахунок нотаріуса. Просить суд врахувати той факт, що відповідач наділі ухиляється від виконання взятих на себе зобовязань, порушуючи при цьому умови Заяви на отримання кредиту № НОМЕР_1 від 03 серпня 2016 року та цивільне законодавство України в цілому. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №б-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі. Також, в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 липня 2014 у справі № 6-14194св14 зазначено, що суду потрібно звернути увагу на те, що позичальник не виконує умови кредитного договору ні первинному, ні новому кредитору.

З приводу нарахування щомісячної плати, штрафів, пені за кредитом, то зі змісту Кредитного договору № від 03 серпня 2016 року вбачається, що жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, до договору внесене не було. Не містить він і будь-яких інших несправедливих умов. Жодних заперечень з приводу того, що відповідач не погодилася з умовами та правилами надання кредиту представником відповідача висловлено у поданому відзиві не було. Інформація, передбачена ЗУ "Про захист прав споживачів" була доведена до відома Позичальника, що підтверджується змістом підписаного ним Кредитного договору № від 03 серпня 2016 року, згідно з яким підписання свідчить про те, що відповідач з всіма Умовами ознайомлений та погоджується, перед підписанням повідомлено у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-111, ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 р. №1023-ХІІ, та їх змістом, а також про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Ніяких застережень або зауважень з боку Позичальника, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, не подано. Укладеним Кредитним договором № від 03 серпня 2016 року передбачені всі фінансові зобов'язання позичальника, тобто до відома відповідача у необхідному обсязі була доведена передбачена законом інформація щодо умов кредитування. Аналізуючи наведені вище норми права можна зробити висновок, що така форма витрат, як плата за (управління) кредитом існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, у даному випадку плата за (управління) кредиту визначена у конкретному грошовому виразі, а не формулою зі змінними величинами. Крім того, у кредитному договорі №від 03 серпня 2016 року, який підписаний сторонами, існує умова сплати позичальником протягом 48 місяців річної відсоткової ставки в розмірі 11,99% річних та щомісячних процентів 3,69 % ( плата за управління кредитом). Відповідно до графіку платежів до кредитного договору, який теж підписаний сторонами договору, позичальник щомісячно протягом 48 місяців, повинен сплачувати загальну суму щомісячного платежу, яка включає в себе частину кредиту, що підлягає поверненню плата за річною відсотковою ставкою та щомісячні проценти (плату за кредитом).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

За загальноприйнятими правилами, які базуються на матеріальних нормах права, у кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Отже, поняття «плата за управління кредитом» та поняття «проценти» є тотожними.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначається в договорі.

За змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості, ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Крім того, Кредитний договір № від 03 серпня 2016 року містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі. Отже, Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому прийняв надані Кредитором кредитні кошти. Враховуючи положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, проте відповідач таким правом споживача не скористався. Таким чином, дії відповідача щодо оспорювання нарахованої заборгованості в частині за управління кредитом майже через три роки після його укладення є нічим іншим, як намаганням позичальника уникнути належного виконання взятих на себе зобов'язань. А тому посилання на порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, наголошує на тому, що учасник справи має право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. Тобто, якщо Відповідач буде не згодний з розрахунком заборгованості, наданим позивачем чи ставить під сумнів правильність доданого до позовної заяви Розрахунку заборгованості, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду.

Щодо застосування позовної давності.

Після укладення Договору факторингу № 20180730 від 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК«ЦФР» та ТОВ «ФК«ЄАПБ», у відповідності до умов якого Позивач набув право вимоги грошових коштів від Відповідача за кредитним договором № НОМЕР_1 від 03 серпня 2016 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стало відомо про порушення його прав.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, за змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобовязаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитний договір - це договір який має чіткі часові рамки для виконання зобовязань за ним, то, керуючись, вище зазначеними нормами права, перебіг позовної давності за кредитним договором починається зі спливом встановленого строку повного виконання кредитних зобовязань. Позивач зазначає, що не мало можливості знати раніше моменту укладання Договору про відступлення права вимоги №20180730 від 30 липня 2018 року про намір боржника не виконувати свої договірні обовязки. Відповідно ТОВ «ФК «ЄАПБ» до 30 липня 2018 року не мало право на позов. Згідно п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобовязаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитний договір - це договір який має чіткі часові рамки для виконання зобовязань за ним, то, керуючись, вище зазначеними нормами права, перебіг позовної давності за кредитним договором починається зі спливом встановленого строку повного виконання кредитних зобовязань. Підписанням Кредитного договору № від 03 серпня 2016 року Відповідач (позичальник) засвідчив (підтвердив) прийняття загальних умов з надання кредитів - в якості невідємних умов цього договору. Враховуючи вищевикладене, та керуючись до ч.І ст 259 ЦПК України: «Зміна тривалості позовної давності. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін...... Звертає увагу суду, що відповідно до п.7.2 загальних умов ТОВ «ФК»ЦФР» з надання фізичним особам кредитів до вимог, що виникають з кредитного договору або у звязку з ним, застосовується позовна давність у десять років (копія загальних умов ТОВ «ФК «ЦФР» додавалась до позовної заяви). Також, звертає увагу на те, що згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 лютого 2016 року у справі 6-1824цс15: «...якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором...». Отже, зважаючи на вищевикладене, заперечення відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності при зверненні до суду про стягнення заборгованості по кредитному договору № № від 03 серпня 2016 року в частині нарахованої пені не відповідає матеріалам справи та дійсним обставинам справи. А всі доводи в письмових запереченнях відповідача наведені для ухилення від відповідальності за невиконання кредитних зобовязань. Також, наголошує на тому, що за весь період перебування права вимоги за кредитним договором: № від 03 серпня 2016 року у ТОВ «ФК «ЄАПБ» Позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, ТОВ «ФК «ЄАПБ» лише просить суд стягнути із відповідача ту заборгованість за кредитними договорами, яка була нарахована первинним кредитором. Отже, надані Позивачем докази є належними та достатніми для підтвердження позовних вимог за кредитним договором.

Щодо доказів перерахування грошових коштів за страховими платежами.

Оплата страхових платежів за кредитним договором № НОМЕР_1 від 03 серпня 2016 року була проведена Первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР». Крім того, додатковим доказом щодо отримання кредитних коштів в повному обсязі є той факт, що згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № ОСОБА_1 здійснювала платежі для погашення заборгованості. Отже, ТОВ «ФК «ЦФР» виконало на себе взяті обовязки про надання кредиту та в тому числі сплати страхових платежів в повному обсязі.

Просить суд задовільнити позов у повному обсязі.

Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що позов слід задовільнити.

За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Дійсно, 03 серпня 2016 року ОСОБА_1 подала ТОВ "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" заяву №677126685 на отримання кредиту. Дана заява містить умови надання кредиту: сума кредиту 51 400,00 гривень, дата надання кредиту 03 серпня 2016 року, строк на який надається кредит 48 місяців, початковий процент 2,00 від суми кредиту - 800,00 гривень, щомісячні проценти 3,69 від суми кредиту, річні проценти 11,99 від суми боргу за договором, щоденна пеня 0,3 від загальної суми прострочення.

В цій заяві, підписаній відповідачем, зазначено, що вона доручає ТОВ "ФК "ЦФР" перерахувати, за рахунок отримуваного нею кредиту, такі суми грошових коштів: отримувач ОСОБА_1 сума 40 000,00 гривень, отримувач ПАТ СК "Тас" сума 400,00 гривень, отримувач ПАТ СК "Тас" сума 9 600,00 гривень, отримувач ТОВ "майСейфеті" сума 600,00 гривень.

Згідно графіку платежів, підписаного відповідачем ОСОБА_1, погоджено, що загальний щомісячний платіж становить 3 253,31 гривень, у тому числі: повернення кредиту, річні проценти та щомісячні проценти.

Також, підписом відповідача ОСОБА_1 підтверджено, що вона згодна з тим, що ця заява разом із умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "ЦФР" становлять кредитний договір між ТОВ "ФК "ЦФР" та нею, як позичальником. Умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту, їй роз'яснені та зрозумілі. Вона ознайомлена з кредитним договором до його укладення і згодна з усіма його умовами, зобов'язалася виконувати кредитний договір.

Крім того, відповідач, своїм підписом, завірила надання згоди ТОВ "ФК "ЦФР" на обробку її персональних даних.

06 березня 2017 року сторонами було укладено додатковий кредитний договір до кредитного договору, укладеного шляхом підписання позичальником заяви від 03 серпня 2016 року № на отримання кредиту від ТОВ "ФК "ЦФР". Даний договір містить підпис відповідача. Даний додатковий договір містить умови: сума кредиту 51 400,00 гривень, дата надання кредиту 03 серпня 2016 року, строк, на який надається кредит 54 місяці. Початковий процент 2,00%, щомісячні проценти 3,69%, річні проценти 11,99%, щоденна пеня 0,3. Графіком платежів, викладеним у новій редакції в п."1" цього додаткового договору, закріплюється граничний (мінімальний) розмір щомісячного платежу для внесення станом на визначений граничний термін. Інші умови кредитного договору - залишилися без змін.

Копією платіжного доручення №І88555288 від 03 серпня 2016 року підтверджується, що на виконання умов кредитного договору ТОВ "ФК"ЦФР" перерахувало відповідачу 40 000,00 гривень.

Згідно Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "ЦФР", кредитний договір укладається шляхом приєднання позичальника до цих умов. Приєднання позичальника до цих умов здійснюється через підписання ним заяви.

Тобто, підписанням заяви відповідач підтвердила згоду, що ця заява разом із умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір, а також, отримала примірник кредитного договору. Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг, умови разом із заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір.

Кредитний договір № від 03 серпня 2016 року містить інформацію як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, відповідач була ознайомлена зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується її підписом в договорі.

Отже, Кредитний договір №5 від 03 серпня 2016 року, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому прийняв надані Кредитором кредитні кошти.

Згідно п.3.1 Умов за надання кредиту позичальник зобов'язується сплатити кредитодавцю проценти:початковий процент, щомісячні проценти, річні проценти.

За прострочення повернення кредиту позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю пеню в розмірі 0,3% від суми прострочення за кожен день прострочення.

Черговість погашення вимог передбачена п.6 Умов.

Згідно п.8.2 позичальник згоден з тим, що кредитодавець може відступити будь-які свої права вимоги та перевести будь-які свої обов'язки за кредитним договором на користь іншої особи.

Відповідно п.7.2 договору до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв'язку з ним, застосовується позовна давність у десять років.

Довідкою від 31 жовтня 2018 року та розрахунком заборгованості на 30 липня 2018 року підтверджується, що сума простроченої заборгованості відповідача становить 94 153,30 гривень.

25 квітня 2017 року відповідачем востаннє було внесено 1 045,00 гривень в рахунок заборгованості за кредитним договором. Всього нею було сплачено 24 724,40 гривень. Сума для дострокового погашення: 94 153,30 гривень.

30 липня 2018 року між ТОВ "ФК "ЦФР" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір про відступлення права вимоги №20180730, у відповідності до умов якого, ТОВ "ФК "ЦФР" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ЦФР" права грошової вимоги (Права Вимоги) до Боржників за Кредитними Договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між ТОВ "ФК "ЦФР" і Боржниками (Портфель Заборгованості). Згідно п. 1.2. Договору відступлення прав вимоги, внаслідок передачі (відступлення) Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ "ФК "ЄАПБ" заміняє ТОВ "ФК "ЦФР" у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ "ФК "ЦФР" за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань Боржників за Кредитними договорами.

Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30 липня 2018 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1, кредитний договір № від 03 серпня 2016 року в сумі 94 153,30 грн., з яких: - 45913,85 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 7122,21 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 29673,55 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; - 11443,69 грн. - сума заборгованості за пенею.

Згідно п.6.2.3 договору відступлення права вимоги, відповідачу 07 серпня 2018 року за вих.№002767508 та №002767508-1 було направлено листи з повідомленням про відступлення права вимоги, але незважаючи на це вона не виконала свої зобов'язання та перестала повертати наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором.

У зв'язку з істотними порушеннями відповідачем умов кредитного договору, позивачем, який набрав права грошової вимоги, на адресу відповідача було направлено повідомлення по порядок погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу, однак вона свої зобов'язання не виконала.

З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме: з 30 липня 2018 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 30 липня 2018 року прострочена заборгованість за кредитом становить 45 913,85 гривень, в зв'язку з чим, позовні вимоги про стягнення простроченої заборгованості на вказану суму є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В частині позивних вимог про стягнення нарахованих позивачем відсотків, плати за управління кредитом /передбачених кредитним договором/ та пені.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (п. 17, 23 ст.1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Разом з тим, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Так, відповідно до заяви № від 03 серпня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», підписаної 03 серпня 2016 року ОСОБА_1 вбачається, що однією з умов надання кредиту є сплата позичальником щомісячних процентів у розмірі 3,69% від суми кредиту, річних відсотків 11,99% від суми боргу за договором, щоденної пені у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення.

Із графіку платежів, що є додатком до договору та, який підписаний ОСОБА_1 вбачається, що загальний щомісячний платіж складається із повернення частини тіла кредиту, нарахованих річних процентів та щомісячних процентів.

Згідно п.3 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що діяли на момент укладення відповідачем договору кредиту, за надання кредиту позичальник зобов'язується сплатити кредитодавцю проценти. Проценти встановлені трьох видів: початковий процент, щомісячні проценти, річні проценти. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою та визначається заявою на отримання кредиту.

Ці умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір.

Таким чином, укладаючи кредитний договір, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися два їх види, які складаються: з щомісячних процентів та річних процентів.

Вбачається, що в реєстрі боржників та в первісному розрахунку заборгованості щомісячні відсотки вказані як плата за управління кредитом.

Зважаючи на викладене, ставка щомісячних процентів за кредитним договором в розмірі 3,69 % від суми кредиту в розмірі 51 400,00 гривень становить 1 896,66 гривень і саме таку суму щомісячно мала сплачувати ОСОБА_1 для погашення заборгованості по щомісячних процентах.

Усі можливі нарахування по сумі щомісячних процентів відображені в останній колонці пункту 4 (графік платежів) заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», відтак кредитним договором було передбачено такий вид нарахувань по заборгованості. Плата за управління кредитом не була передбачена ні умовами кредитного договору, ні графіком платежів, однак ця складова заборгованості у кредитному договорі № від 03 серпня 2016 року має назву - "плата за щомісячними процентами".

Під час укладення кредитного договору положення цього договору, зокрема умови про сукупну вартість кредиту, позичальнику роз'яснені та зрозумілі. Позичальник ознайомився з кредитним договором до його укладення і був згоден з усіма його умовами, тому розумів який саме загальний розмір кредитної заборгованості він мав погасити на виконання умов договору, з якими погодився.

Види процентів, як вже зазначалося, передбачені розділом 3 Умов отримання кредитів і складаються із: початкових процентів, щомісячних процентів та річних процентів.

Тому, суд вважає, що заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 673,55 гривень є щомісячними процентами, що передбачені його умовами, а не платою за управління кредитом. В зв'язку з чим, дана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Сума заборгованості за відсотками 7 122,21 гривень та пенею 11 443,69 гривень також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки сплата відсотків за користування кредитними коштами передбачена п.3.3 Умов отримання кредитів. Розділом 4 вказаних Умов передбачено, що за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів позичальник зобов'язаний сплатити кредитодавцю пеню у розмірі 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції Закону, що діяла на час укладення договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

За змістом наведеної правової норми та ст. 18 Закону до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Отже умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. З, ч. З ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Зі змісту Кредитного договору № від 03 серпня 2016 року вбачається, що жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, до договору внесене не було. Не містить він і будь-яких інших несправедливих умов.

Відповідач не заявляла вимог про визнання кредитного договору недійсним, жодних заперечень з приводу того, що вона не погодилася з умовами та правилами надання кредиту не надходило, відповідач користувалася наданими кредитними коштами, періодично здійснювала погашення заборгованості, що свідчить про прийняття нею умов надання кредиту.

Що стосується вимог відповідача щодо застосування строку позовної давності.

Після укладення Договору факторингу № 20180730 від 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК«ЦФР» та ТОВ «ФК«ЄАПБ», у відповідності до умов якого позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача за кредитним договором № НОМЕР_1 від 03 серпня 2016 року, позивачу стало відомо про порушення його прав.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13, за змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони прав на позов. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобовязаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитний договір - це договір який має чіткі часові рамки для виконання зобовязань за ним, то, керуючись, вище зазначеними нормами права, перебіг позовної давності за кредитним договором починається зі спливом встановленого строку повного виконання кредитних зобовязань. У правовій позиції ВСУ, зробленій у постанові від 16 листопада 2016 року по справі № 6- 2469цс16 зазначено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав. Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач до 30 липня 2018 року (моменту укладання Договору про відступлення права вимоги №20180730) не знав про порушення свого права та, відповідно, не мав права на даний позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України, особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, згідно п. 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобовязаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання. Оскільки кредитний договір - це договір який має чіткі часові рамки для виконання зобовязань за ним, то, керуючись, вище зазначеними нормами права, перебіг позовної давності за кредитним договором починається зі спливом встановленого строку повного виконання кредитних зобовязань.

Підписанням Кредитного договору № від 03 серпня 2016 року відповідач засвідчила прийняття загальних умов з надання кредитів - в якості невідємних умов цього договору.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись ч.1 ст.259 ЦПК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п.7.2 загальних умов ТОВ «ФК»ЦФР» з надання фізичним особам кредитів до вимог, що виникають з кредитного договору або у звязку з ним, застосовується позовна давність у десять років.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 лютого 2016 року у справі 6-1824цс15, якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором.

Про порушене право позивач дізнався 30 липня 2018 року, з позовом до суду звернувся 25 березня 2019 року, згідно кредитного договору строк позовної давності становить десять років. Отже, позивачем строк позовної давності не пропущено.

За весь період перебування права вимоги за кредитним договором: № від 03 серпня 2016 року у ТОВ «ФК «ЄАПБ» позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до відповідача.

Отже, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (статі 89 ЦПК України), та положень закону, суд приходить до висновку про те, що оскільки ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, то у позивача є право вимагати повернення вказаних вище складових заборгованості в судовому порядку.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаний борг в сумі 94 153,30 гривень слід стягти з відповідача на користь ТОВ "ФК" Європейська агенція з повернення боргів", також на підставі ст.264 ЦПК України судовий збір в сумі 1 921,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, ч.3 ст.549, ст.625, ч.1 ст.1054 ЦК України, ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, - суд

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовільнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", , р/р 7001 в ПАТ "ТАС Комбанк", МФО 339500, заборгованість за кредитним договором № від 03 серпня 2016 року в розмірі 94 153 (дев'яноста чотирьох тисяч ста п'ятдесяти трьох) гривень 30 копійок, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 45 913,85 гривень, суми заборгованості за відсотками 7 122,21 гривень, суми заборгованості за щомісячними відсотками 29 673,55 гривень та суми заборгованості за пенею 11 443,69 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судовий збір в розмірі 1 921 (однієї тисячі дев`ятиста двадцяти однієї) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя: С.А.Янжула.