РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 червня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Гусинського М.О.,

при секретарі Мірошниченко В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі № 12 суду м. Слов`янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та за невикористану відпустку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

23.04.2019р. ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду із позовом до ПАТ «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та за невикористану відпустку при звільненні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.06.2016 року, згідно з наказом № 156/ос, вона була прийнята на посаду старшого інспектора з кадрів локомотивного депо «Дебальцеве - пасажирське» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно до наказу (розпорядження) № 10689/ДН-ос від 17.07.2017 року, ОСОБА_1 була звільнена з роботи, у відповідності до п.5 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з переведенням до структурного підрозділу «Слов`янське локомотивне депо» регіональної філії « Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Проте, після звільнення із позивачем не було проведено повного розрахунку, а саме: роботодавець не розрахувався із нею по заборгованості із заробітної плати за період з 01.03.2017 року по 17.07.2017 року:

- березень 2017 року - 4 533,84 грн.;

- квітень 2017 року - 3 054,69 грн.;

- травень 2017 року - 1 825,13 грн.

Позивач зазначає, що за червень та липень 2017 року заробітна плата у розрахункових листах взагалі не вказана, хоча повинна була бути нарахована наступним чином - як вбачається із розрахункового листа за квітень місяць 2017 року середній час за годину дорівнює 24 грн. 81 коп. (3771,22:152=24,81).

У червні місяці 2017 року вона відпрацювала 135 годин, тобто заробіток за червень місяць 2017 року повинен скласти - 3 349 грн. 35 коп.

У липні місяці 2017 року позивач відпрацювала 64 години, тобто заробіток за липень місяць 2017 року повинен скласти - 1 587 грн. 84 коп.

Загальна сума заборгованості по заробітній платі склала : 14 350 грн.85 коп.

Оплата невикористаної щорічної відпустки за період з 14.06.2016 року по 13.06.2017 року, у кількості 31 день - 8 318 грн. 23 коп., та за період з 14.06.2017 року по 17.07.2017 року, у кількості 3 дні - 804 грн. 99 коп. Загальна сума заборгованості відповідача: 23 474 грн. 07 коп.

Вказані обставини стали приводом для звернення до суду із вказаним позовом.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості із заробітної плати в розмірі 14 350 грн. 85 коп., невикористаної щорічної відпустки (34 дні) - 9 123 грн.22 коп., загальна сума - 23 474 грн.07 коп., яку перерахувати на її банківську картку.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву в якій просила справу розглянути за її відсутності, наполягала на задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» до суду не з`явився, але до суду надіслав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на позовну заяву АТ «Українська залізниця» просило відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, зазначаючи наступне: у зв`язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема, у м. Донецьку, м. Горлівці, у відповідача з 20.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та іншої), до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Зокрема, за цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження № 0000286 за ознаками ст. 341 КК України. Крім цього зазначив, що висновком торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у т.ч. у м. Донецьку, м. Горлівці, м. Ясинувата, м. Дебальцеве. З початком дій форс-мажорних обставин (20.03.2017 року) господарська діяльність та управління виробничими потужностями відповідача унеможливлено неправомірними діями третіх осіб.

Також, відповідач відзначив, що у нього відсутня інформація відносно наявності заборгованості з заробітної плати працівників. У зв`язку з відсутністю первинних документів щодо фактичного виконання робіт, здійснити нарахування заробітної плати та інших виплат не можливо. Вважає, що АТ «Укрзалізниця» підлягає звільненню від відповідальності за невиконання обов`язків, передбачених законодавством про працю за затримку розрахунків при звільненні, оскільки, згідно з науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року, порушення норм трудового законодавства стосовно працівників структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» виникли через форс-мажорні обставини (а.с.28-31).

У наданій відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначає, що ПАТ «Укрзалізниця» фактично визнає факт невиплати заробітної плати за період після 20.03.2017 року, оскільки він не здійснював нарахування заробітної плати з березня 2017 року, посилаючись на рішення РНБО України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України». Нарахування заробітної плати позивач підтвердила наданими до суду розрахунками по заробітній платі, які їй надали у бухгалтерії підприємства, з яких вбачається, що їй з березня 2017 року нараховувались виплати за простій підприємства. Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою,і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці, має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Вважає, що посилання відповідача на висновок торгово-промислової палати України віл 16.01.2018 року є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 1 ЗУ «про торгово-промислові палати в Україні», палати є недержавною, самоврядною організацією, яка не може припинити чи відмінити дію законів України. Вважає, що факт невиплати їй заборгованості із заробітної плати, грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку, що належить від підприємства доведеним. Просила позов задовольнити у повному обсязі (а.с.68-72).

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та за невикористану відпустку при звільненні, підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав:

У судовому засіданні встановлено, що постановою КМУ від 31.10.2018 року № 938 «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його на акціонерне товариство «Українська залізниця».

Згідно з записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , заповненої 11 травня 1979 року (а.с.7-11):

1) наказом № 156/ос від 01.06.2016 року, ОСОБА_1 була прийнята на посаду старшого інспектора з кадрів по переведенню з локомотивного депо Дебальцеве сортувальне ДП «Донецька залізниця»;

2) наказом від 07.07.2016 року № 01/ос, локомотивне депо Дебальцеве - пасажирське ДП «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця»;

3) 17.07.2017 року, на підставі наказу № 10689/ДН-ос від 14.07.2017 року, звільнено, у зв`язку з переведенням у СП «Слов`янське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», за домовленістю між керівниками, п. 5 ст. 36 КЗпП України;

4) 27.07.2017 року прийнята сторожем господарської дільниці в поряду переведення з ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» у СП «Слов`янське локомотивне депо» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», відповідно до наказу № 75-ос від 27.07.2017 року.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно з ч.1 ст. 94 КЗпП України: «Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу».

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно - правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною першою ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України, ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 22 Закону України «Про оплату праці», суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП закріплено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком.

Отже, відсутність заборгованості перед позивачем із заробітної плати має довести роботодавець.

На підставі наказу від 14.07.2017 року № 10689/ДН-ос, 17.07.2017 року ОСОБА_1 була звільнена з посади старшого інспектора з кадрів ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо», у зв`язку з переведенням у СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України (а.с.10,17).

Наказ видано Структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Згідно розрахунків заробітної плати ВП ТЧ Дебальцеве СП «ДДЗП» філії Дон. Зал. ПАТ УЗ, ОСОБА_1 нараховано заробітну плату:

За березень 2017 року - 5 701,62 грн., сума до виплати - 4 533,84 грн.;

За квітень 2017 року - 3 841,49 грн., сума до виплати - 3 054,69 грн.;

За травень 2017 року - 2 295,23 грн.; сума до виплати - 1 825,13 грн.;

За червень 2017 року - 0,00 грн., сума до виплати - 0,00 грн.;

За липень 2017 року - 182,92 грн., сума до виплати - 145,46 грн.

Згідно розрахунків заробітної плати за березень - травень 2017 року, позивачу нараховувалася заробітна плата за час простою.

Факт простою ОСОБА_1 , яка працювала на посаді старшого інспектора з кадрів ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» у зв`язку з переведенням у СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» підтверджується наказом № 236/ДНД від 17.03.2017 р. СП «Донецької дирекції залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.18), в якому зазначено:

Встановити початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції;

На весь період простою працівникам станції в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П»;

Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

При вирішенні питання про стягнення заробітної плати нарахованої за червень та липень 2017 року, суд зауважує наступне, заробітна плата повинна була бути нарахована наступним чином - як вбачається із розрахункового листа за квітень місяць 2017 року середній час за годину дорівнює 24 грн. 81 коп. (3771,22 : 152=24,81).

У червні місяці 2017 року позивач відпрацювала 135 годин, тобто заробіток за червень місяць 2017 року повинен скласти - 3 349 грн. 35 коп. (24,81*135= 3 349,35 грн.).

У липні місяці 2017 року позивач відпрацювала 64 години, тобто заробіток за липень місяць 2017 року повинен скласти - 1 587 грн. 84 коп. (24,81*64= 1 587,84 грн.).

Загальна сума заборгованості по заробітній платі склала: 14 350 грн.85 коп.

Згідно ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Положеннями ч. 1 ст. 83 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця у разі звільнення працівника виплатити грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Факт роботи ОСОБА_1 та невиплати їй компенсації за 34 дня щорічної відпустки підтверджується представленими доказами.

Відповідно до довідки про використання відпусток, ОСОБА_1 має 34 дня невикористаної відпустки (а.с.19).

Суд погоджується із розрахунком позивача щодо заборгованості із оплати невикористаної щорічної відпустки за період з 14.06.2016 року по 13.06.2017 року, у кількості 31 день - 8 318 грн. 23 коп., та період з 14.06.2016 року по 13.06.2017 року, у кількості 3 днів - 804 грн. 99 коп., а усього - 9 123 грн. 22 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки», порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входять, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством.

Відповідно до статті 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, додаткові, відповідно до чинного законодавства і угод, вихідні допомоги, соціально - побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації згідно ст.13, 18 КЗпП.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,що ґрунтується на всебічному,повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд приймає до уваги надані позивачем розрахункові листи, довідку - розрахунок, як належні та допустимі докази факту нарахування на користь позивача роботодавцем заробітної плати та інших виплат, їх розміру та складу, оскільки дані, які в них містяться, не містять суперечностей та не дають суду підстав сумніватися у їх достовірності.

Не нарахування позивачеві заробітної плати за період з квітня 2017 року по липень 2017 року суперечать як вимогам ч. 1 ст. 113 КЗпП України про необхідність виплати 2/3 від окладу за час вимушеного простою, так і вимогам наказу № 236/ДНД від 17.03.2017 р. стосовно оплати позивачеві 2/3 від окладу за час вимушеного простою.

Будь-якого документального підтвердження не нарахування позивачеві ОСОБА_1 оплати часу вимушеного простою не з вини працівника в розмірі 2/3 частки від окладу за період з квітня 2017 року по липень 2017 року відповідачем суду не було надано.

Заперечення представника відповідача щодо недостовірності наданих позивачем документів судом не приймаються, оскільки відповідачем вищезазначені дані не спростовані. Посилання на відсутність первинних документів, як на підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати також відхиляються судом, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на саме на роботодавці, а не на працівникові. Суд акцентує увагу на тому, що невжиття роботодавцем (відповідачем) заходів для відповідного доступу до зазначеної документації з урахуванням того, що вже тривалий час (з 2014 року) на території Донецької області триває антитерористична операція, вочевидь не відповідає вимогам належної обачності і зазначене не може бути підставою для відмови у виплаті працівнику гарантованих Конституцією України і законами України виплат і безумовно не може будь-яким чином погіршувати стан останнього. Крім того, суд зауважує, що відповідно до норм ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначені суми без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З урахуванням роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд приходить до висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заробітна плата за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 14 350 грн. 85 коп., заборгованість за невикористані 34 дні відпустки у розмірі 9 123 грн. 22 коп.

Наявність науково-правового висновку Торгівельно-Промислової Палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбаченим законодавством України при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виплати позивачеві як заробітної плати, так і інших передбачених законом виплат; є підставою для звільнення від виплати середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунку при звільненні, але зазначені вимоги позивачем не були заявлені.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до п.п.1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, судовий збір справляється фізичною особою в розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені на суму 23 474,07 грн. - з яких 14 350,85 грн. (розмір заборгованості по заробітній платі), 9 123,22 грн. (компенсація за 34 дня щорічної відпустки), а всього - 23 474,07 грн.

З огляду на розмір задоволених майнових вимог позивача, з відповідача на користь держави має бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 відсотку від ціни позову (23 474,07 грн.) - 234,74 грн., але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 768,40 грн. (на день звернення до суду).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 353, 355, 356 ЦПК України, Конституцією України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, Законом України "Про оплату праці", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та за невикористану відпустку при звільненні - задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), 23 474 грн. 07 коп. (Двадцять три тисячі чотириста сімдесят чотири гривні 07 копійок), а саме: заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 14 350 грн. 85 коп., заборгованість за невикористані 34 дні відпустки у розмірі 9 123 грн. 22 коп., та перерахувати на її банківську картку за наступними реквізитами: ПАТ Державний ощадний банк України, ТВБВ № 10004/0570 Філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», МФО 335106, , р/р НОМЕР_3 , картковий рахунок № НОМЕР_4 , ІНН НОМЕР_2 .

Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії «Донецька залізниця» утримати з 23 474 грн. 07 коп. (Двадцять три тисячі чотириста сімдесят чотири гривні 07 копійок), податок з доходів фізичних осіб та інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, ) на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (Сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) на р/р 6001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) - 899998, код класифікації доходів бюджету 22030106.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду

Донецької області М.О. Гусинський