Постанова

Іменем України

08 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 357/1221/18-ц

провадження № 61-800 св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 ;

особа, яка подала касаційну скаргу, - ОСОБА_4 ;

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у складі судді Бондаренко О. В. від 22 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Олійника В. І., Ігнатченко Н. В., Кулішенка Ю. М. від 28 листопада 2018 року,

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_3 про вселення.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником квартири

АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 12 жовтня 2015 року, що подарована за життя її чоловіком

ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У спірній квартирі проживають: колишня дружина її померлого чоловіка ОСОБА_3 , сини: ОСОБА_4 та ОСОБА_7

Вказувала, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні спірною квартирою та не погоджується на її вселення до квартири разом із неповнолітніми дітьми.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд вселити її до квартири АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 22 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Вселено ОСОБА_1 до житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що порушене право

ОСОБА_1 , як власника спірної квартири підлягає захисту на підставі статей 317, 321, 391 ЦК України, оскільки відповідач чинить їй перешкоди

у користуванні своєю власністю.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня

2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивовано тим, щовимоги позивача

є обґрунтованими та відповідають положенням статті 16 ЦК України.

ОСОБА_1 є власником квартири

АДРЕСА_1 , а відповідач порушує її право власності,

а саме, право на вільне користування житловим приміщенням квартири та

не визнає її законне володіння квартирою. ОСОБА_4 не наведено у апеляційній скарзі та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження порушення своїх прав, свобод та інтересів при вселенні позивача, як власника, до житлового приміщення квартири.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди вирішили питання про права ОСОБА_4 та його обов`язки стосовно спірного житлового приміщення,

не залучивши його у якості відповідача у справі. Площа спірної квартири становить 58,2 кв. м., а житлової - 30,2 кв. м, тобто по 10,6 кв. м на особу, зареєстровану у квартирі до вселення. Після вселення позивача до спірної квартири на кожного зареєстрованого буде лише 7,55 кв. м на одну особу, що

є нижче норм встановлених житловим законодавством та погіршує його житлові умови.

Відзиви на касаційну скаргу не подано

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 12 лютого 2019 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано її з суду першої інстанції.

У березні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

1. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право

в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушеним.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності

не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права

є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, належним чином оцінивши докази та доводи сторін, обґрунтовано виходив із наявності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , як власника квартири, про вселення.

Доводи касаційної скарги про те, що суди вирішили питання про права ОСОБА_4 та його обов`язки стосовно спірного житлового приміщення,

не залучивши його у якості відповідача у справі, є безпідставні та

не впливають на законність оскаржуваних судових рішень, так як такі судові рішення повинні безпосередньо стосуватися прав та обов`язків особи, яка їх оскаржує, тобто судами має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. При цьому рішення

є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб.

Суди встановили, що право на вселення ОСОБА_1 до власної квартири оспорено саме відповідачем, тому усунули позивачці перешкоди у цьому. Права інших осіб не порушувались.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 22 серпня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду

від 28 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник

Ю. В. Черняк