Справа № 426/1570/19
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

30 травня 2019 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участі секретаря судового засідання Вєдєрникової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

за участі позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

Встановив:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з даним позовом, в якому зазначили, що вони є власниками по 1/2 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом. В належному їм будинку зареєстрований ОСОБА_3 , який фактично там не проживає більше 10 років, особисті речі відповідача у будинку відсутні. Таким чином, позивачі є власниками зазначеного будинку, але своє право як власники вони не можуть реалізувати в повному обсязі у зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_3 не приймає участі в утриманні будинку та сплаті комунальних платежів. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, тому позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. Просять суд усунути порушення їх права власності та визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Сватівського районного суду Луганської області від 26 березня 2019 року позов було призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15 травня 2019 року справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали заявлені позовні вимоги, не заперечують проти винесення заочного рішення.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що ОСОБА_3 її син, який у будинку АДРЕСА_1 не проживає більше 10 років, його речей у будинку не має, він не цікавиться його станом, не бере участі в утриманні будинку, не сплачує за комунальні послуги. На неодноразові звернення до відповідача стосовно знаття з реєстрації відповідач відмовляється.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що відповідач - її племінник та надала пояснення, аналогічні поясненням ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про дату, час місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона живе по сусідству від належного позивачам будинку, знає відповідача з маленького віку, він дружив з її сином. Пояснила, що ОСОБА_3 деякий час проживав в будинку АДРЕСА_1 , але більше ніж 10 років вона його там не бачила.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона живе по сусідству від належного позивачам будинку. Раніше в даному будинку проживала мати позивачів, яка померла в 2013 році, та її доньки - позивачі по справі успадкували вищевказаний будинок. Після смерті матері позивачів у будинку АДРЕСА_1 ніхто не живе. ОСОБА_3 вона знає, але більше 10 років не бачила, він не приїздить та не проживає за вищевказаною адресою. Вони не бачила, щоб відповідач брав участь в утриманні будинку, його ремонті.

Зі згоди позивачів суд ухвалює проводити заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Суд, заслухавши думку позивачів, пояснення свідків, проаналізувавши матеріали справи в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у відповідності ЦПК України випадках.

Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 липня 2017 року (а.с. 6), позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить на праві особистої власності Ѕ частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Також, згідно свідоцтва на право на спадщину за законом від 06 червня 2014 року (а.с.8), позивачу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить на праві особистої власності Ѕ частина домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії домової книги на будинок АДРЕСА_1 , з 11.04.2006 року за вищевказаною адресою зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.10-11).

Згідно довідки голови квартального комітету ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в будинку АДРЕСА_1 не проживає більше 10 років (а.с.12).

Позивачі, звертаючись до суду, посилаються на те, що відповідач ОСОБА_3 є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 та у зв`язку з тривалою відсутністю за адресою реєстрації, втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Безпідставне перебування відповідача на реєстраційному обліку в будинку, на думку позивачів, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Нормами статті 405 ЦК України передбачається, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_7 є членом сім`ї позивача ОСОБА_1 житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 не проживає більше 10 років, особистих речей там не має, обов`язки щодо утримання будинку і сплати комунальних послуг не несе, а отже, своєю реєстрацією в будинку чинить перешкоди власникам - позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розпорядженні своїм майном. Таким чином, порушення права власності мають бути усунуті відповідно до положень ст. 321 ЦК України, оскільки право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права, або обмежений у його здійсненні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-268, 280-284, 289 ЦПК України, ст.150, 405 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію заочного рішення надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте Сватівським районним судом Луганської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 04 червня 2019 року.

Суддя А.С. Река