Єдиний унікальний номер судової справи: 225/2539/19
Номер провадження: 2/225/674/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2019 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Ткач Г.В.,

за участю

секретаря судового засідання - Пузиревської Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я від виробничої травми та втрати професійної працездатності,-

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2019 року представник позивача ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я, отриманого від виробничої травми та у зв`язку зі стійкою втратою професійної працездатності до ДП "Торецьквугілля".

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що в період з 10.10.1992 року по 06.04.2017 року ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля» та працював на різних посадах з повним робочим днем на підземній роботі.

09.12.2016 року, працюючи у І зміну під час пересування по обхідній ствола ОСОБА_2 впав і забив правий бік та спину, внаслідок чого отримав закриту травму хребта. Після отримання травми на виробництві позивач проходив лікування у травматологічному відділенні Центральної міської лікарні м. Торецька з діагнозом: компресійні переломи тіл Th 12, L1, L3, L4 хребців, посттравматична грижа диска L5-S1, серединний варіант із здавленням дурального мішка, стенозом хребетного каналу, вираженим больовим, м`язово-тонічним, корінцевим синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями функції хребта.

За наслідками нещасного випадку, що стався з позивачем на виробництві 09.12.2016 роботодавцем проведено розслідування і 03.02.2017 складено відповідний Акт за формою Н-5. В зазначеному Акті визначено, що нещасний випадок, що стався з потерпілим 09.12.2016 під час виконання трудових обов`язків, пов`язаний з виробництвом та підлягає обліку. На підставі зазначеного висновку відповідачем складено Акт за формою Н-1 №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 03.02.2017.

По закінченню лікування позивач був направлений на обстеження до Обласної профпатологічної медико-соціальної експертної комісії, яка за результатами проведеного огляду зазначила ступінь втрати професійної працездатності, у зв`язку з трудовим каліцтвом на рівні 50% та встановила третю групу інвалідності, у зв`язку з чим, останньому протипоказана робота з тяжкими умовами праці та в підземних умовах, внаслідок чого ОСОБА_2 не зміг продовжувати роботу за професією та був звільнений з підприємства за станом здоров`я.

У зв`язку із отриманої виробничої травми, що призвела до стійкої втрати 50% професійної працездатності, позивачу завдано моральних страждань, що полягають у фізичних болях, фізичних та моральних стражданнях, у постійному фізичному нездужанні та болях в спині і попереку, частої втомленості і роздратованості. В зв`язку з отриманою травмою йому необхідно докладати додаткових зусиль для організації свого життя та побуту, він вимушений нести додаткові витрати на лікування та медичні препарати, які необхідні йому для підтримання нормального фізичного стану та життєвого тонусу. Маючи постійні фізичні болі він не може в повній мірі займатись домашнім господарством і вимушений свої обов`язки перекладати на родину, звертатись за допомогою до близьких та знайомих. Всі ці фактори призводять до порушення звичайних життєвих зв`язків та звичок позивача, відображаються на його особистому житті, унеможливлюють продовження активної життєвої діяльності, призводять до сварок в родині та з оточуючими людьми, в очах яких він бачить себе неповноцінною людиною. Крім того, на даний час ОСОБА_2 не може продовжувати роботу за професією та заробляти кошти, що для нього та його родини були основним джерелом до існування.

Розмір моральної шкоди оцінює в 187150,00 гривень, що складається з розрахунку одного розміру мінімальної заробітної плати встановленої на законодавчому рівні за кожен відсоток стійкої втрати професійної працездатності, яку просить стягнути з відповідача.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву, у якій просив справу розглянути за його та позивача відсутності з зазначенням, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов задовольнити частково в розмірі, зазначеному у відзиві на позовну заяву. У відзиві представник відповідача вказав, що позов визнає частково у розмірі 15 000,00 грн., посилаючись на те, що за аналізом судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, спричиненої умовами виробництва, під час виконання трудових обов`язків, здійсненим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, станом на 2012 рік, розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК відшкодування 300 грн. за 1 % втрати працездатності. Зазначив також, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту та розміру моральної шкоди.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідив матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частиною 4 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Виходячи з цього можна стверджувати, що життя і здоров`я людини визнаються найвищою соціальною цінністю, їх захист є одним із головних обов`язків держави. Одним же із основних способів захисту трудових прав працівників виділяється відшкодування моральної шкоди. Проте саме залежно від того, яке саме трудове право особи порушене, характеру та обсягу правопорушення, волі уповноваженої особи й інших обставин, обирається конкретний спосіб його захисту(поновлення).

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Таким чином, моральна шкода являє собою вид матеріальної відповідальності роботодавця за шкоду, заподіяну працівникові внаслідок порушення його законних прав.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладено на сторони справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок втрати працездатності та ушкодження здоров`я, отриманого від виробничої травми до ДП "Торецьквугілля".

В період з 10.10.1992 року по 06.04.2017 року позивач перебував у трудових відносинах та працював на посадах: спочатку в якості учня гірничого робітника, далі -, гірника з ремонту гірничих виробіток 2 р, 4р., гірничого майстра ДП «Торецьквугілля» з повним робочим днем на підземній роботі. Позивач звільнений 06.04.2017 року на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я (а.с.6).

08.05.2018 року Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією йому повторно встановлено 50% втрати працездатності та III група інвалідності з 01.05.2018 року, безстроково, у зв`язку з трудовим каліцтвом 09.12.2016 (а.с.18-19).

Згідно з частиною 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя.

Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків.

Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр/2008 від 08.10.2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події.

Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Суд не може прийняти до уваги доводи відповідача, зазначені у відзиві на позов, про недоведеність ОСОБА_2 спричинення йому моральної шкоди. Відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з актом (форма Н-5) проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (аварії), що стався (сталася) 09.12.2016 року об 11.30 год. на ВП «Шахта «Південна» ДП «Торецьквугілля» від 02.02.2017, затвердженого 03.02.2017 основною технічною причиною нещасного випадку (аварії) є незадовільний технічний стан виробничого об`єкту, що є порушенням п.1.6. V «Правил безпеки у вугільних шахтах» НПАОП 10.0-1.01-10; нещасний випадок пов`язаний з виробництвом (а.с.12).

Аналогічні результати містить Акт №1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом 09.12.2016 щодо ОСОБА_2 , затверджений 03.02.2017 року (а.с. 10-12).

Виписками з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого підтверджено факт стаціонарного лікування позивача з 12.12.2016 року по 23.01.2017, з 09.03.2017 по 20.03.2017, з 14.11.2017 по 24.11.2017 року з діагнозом: закрита виробнича ускладнена травма хребта 09.12.2016 - закритий компресійний перелом тіл Th 12, L1, L3, L4 хребців, посттравматична кила диску L5-S1, медіальний варіант із здавленням дуального мішка, стенозом хребетного каналу, вираженим больовим, м`язово-тонічним, корінцевим синдромами, вираженими статико-динамічними порушеннями функції хребта (а.с.13-16).

16.04.2018 ВКК №196/3, ОСОБА_2 повторно направлений для переогляду на МСЕК (а.с. 17).

Зазначеними письмовими доказами підтверджено факт отримання позивачем виробничої травми та стійкої втрати працездатності під час роботи у відповідача, вимушених змін у його житті, а саме - необхідності лікування, неможливість продовження праці за станом здоров`я.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров`я ОСОБА_2 і отримання ним трудового каліцтва, професійного захворювання та інвалідності відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу.

Суд оцінює й об`єктивні обставини, що повне усунення негативного впливу умов виробництва на здоров`я неможливе, разом з тим, зауважує, що ОСОБА_2 в працездатному віці вже позбавлений можливості працювати за своєю здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов`язану з фізичним навантаженням.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує положення п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

У пункті 13 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З огляду на викладене, враховуючи надані позивачем докази, процент втрати професійної працездатності, характер отриманої позивачем тяжкої травми хребта та захворювання, що перешкоджає та ускладнює елементарні рухи, відчуття, а також, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок отримання позивачем виробничої травми та втрати працездатності, моральну шкоду у розмірі 30 000,00 грн.

При цьому суд зазначає, що розмір моральної шкоди 15 000,00 грн., з яким погоджується представник відповідача, посилаючись на аналіз судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків, на думку суду, на теперішній час 300 грн. за 1% втрати працездатності є занадто заниженим, що обумовлено значним ростом цін та девальвацією курсу національної валюти гривня.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вказані положення Закону, з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до Державного підприємства «Торецьквугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я та втрати професійної працездатності на виробництві - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (місцезнаходження: 85200, м. Торецьк, вул. Дружби, 19, ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я та втрати професійної працездатності на виробництві 30 000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнути з Державного підприємства «Торецьквугілля» (місцезнаходження: 85200, Донецька область, м. Торецьк, вул. Дружби, 19, ) на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог в розмірі 157150,00 грн., відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законно сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п. 15.5 ч. 1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 20.05.2019 року.

Суддя: