КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/367/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2019року місто Київ

справа №753/2317/16-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Волошина В.Р.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 березня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Комаревцевої Л.В., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року позивач звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останньої на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 04 серпня 2010 року у розмірі 20816,86 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 4990,04 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 14359,35 грн.; штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 967,47 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 04 серпня 2010 року відповідач підписала заяву №б/н, за умовами якої отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказував, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які розміщені на сайті банку, складає між неюта банком кредитний договір.

Зазначав, що ОСОБА_1 взяті на себе кредитні зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язкуз чим виникла заборгованість, яку позивач просив стягнути з останньої.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 березня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 04 серпня 2010 року у розмірі 20816,86 та судовий збір у розмірі 1378 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2018 року у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення від 14 березня 2016 року відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками вона не отримувала, оскільки не проживає за адресою своєї реєстрації, що позбавило її можливості реалізувати свої права передбачені ст.ст.27, 31 ЦПК України 2004 року.

Вказувала, що вона сплатила більше коштів ніж вказано в позові.

Зазначала, що борг виник ще у 2010 році, так як вона самостійно виховувала дитину та мала тяжкий матеріальний стан. Після отримання кредиту нею було сплачено декілька платежів в повернення кредиту, після цього вона не змогла його сплачувати.

Посилалася на те, що з дня коли позивач довідався про порушення свого права пройшло більше трьох років, тобто позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 від позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»до Київського апеляційного суду не надходило.

Сторони у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Однак при ухваленні рішення судом першої інстанції не було дотримано норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи було призначено у судове засідання на 14 березня 2016 року о 15.30 год. та відповідачу направлялася повістка за адресою: місто Київ, вул. Березнева, 58 (п/б), однак конверт з судовою повісткою повернувся на адресу суду з відміткою «адресат не проживає».

Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України 2004 року у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

А тому, висновок суду першої інстанції про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи та про можливість ухвалення заочного рішення, суперечив вимога ст.ст.74, 76, ч.4 ст.169 та ч.1 ст.224 ЦПК України у редакції кодексу 2004 року, оскільки відповідач викликалася у судове засідання лише один раз, а отже, повторної неявки ОСОБА_1 в судове засідання не було.

Тобто судом першої інстанції при ухваленні рішення були порушені норми процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 серпня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій міститься інформація про те, що остання ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та погодився з ними.

Також, ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис в анкеті-заяві.

Відтак, між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася, про що розписалася у заяві. Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст.634 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частииною 1 ст.627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням ч.1 ст.634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підтвердження своїх вимог позивач надав витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів по картам «Універсальна», «Універсальна - Contractта «Універсальна ГОЛД», розрахунок заборгованості за договором №б/н від 04 серпня 2010 року.

Згідно з пп.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

За п.п.5.12 вищеназваних Умов, договір діє протягом 12 місяців с часу його підписання та якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про припинення договору він та вклад подовжується на такий самий строк.

Таким чином, за умовами договору відповідач зобов'язалася повернути банку отриманий кредит, відсотки за ним, комісії та інші передбачені платежі.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв'язку із невиконанням умов договору банком нарахована відповідачу заборгованість за період з вересня 2010 року по 31 жовтня 2015 року в загальному розмірі 20816,86 грн., що складається із:

заборгованості за кредитом - 4990,04 грн.;

заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 14359,35 грн.;

штрафу (фіксована частина) - 500 грн.; штрафу (процентна складова) - 967,47 грн.

У заяві про перегляд заочного рішення та в апеляційній скарзі відповідач вказувала на те, що вона сплатила більше коштів ніж вказано в позові.

Отже, з наведеного вбачається, що відповідач не заперечувала, що кредитна картка їй була видана та остання отримала кредитні кошти.

Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач періодично погашала заборгованість.

Оскільки відповідач фактично користувалася кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 4990,04 грн.

Зазначаючи в апеляційній скаргі про невірність проведеного банком розрахунку, відповідач ОСОБА_1 не представила свого контррозрахунку та не надала доказів на підтвердження своїх заперечень.

Матеріали справи не містять доказів проведення сплати боржником сум за кредитним договором в іншому розмірі, чим зазначав позивач.

Разом з тим колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафів не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на складову договору банківських послуг, укладеного 04 серпня 2010 року з відповідачем договору, стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також відсутня жодна ідентифікуюча ознака на предмет їх невід'ємності саме від заяви відповідача.

Доданий до заяви витяг з тарифів, крім того, що не містить підпису відповідача, містить декілька зовсім різних тарифів обслуговування кредитних карт.

При цьому, проценти за користування кредитом - це плата позичальником кредитору коштів за користування наданими йому коштами. Нарахування ж процентів на проценти, а також нарахування процентів на штрафні санкції законом не передбачено, а відтак вказані вимоги є необґрунтовані.

З наданого відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач погашала заборгованість, разом з тим як вбачається з вказаного розрахунку проценти нараховувалися не на суму кредитних коштів, які видані відповідачу, а на суму кредиту, разом з процентами та штрафними санкціями.

Разом з тим, сам по собі розрахунок заборгованості без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням правильності такого розрахунку.

Таким чином, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування заборгованостіпо відсоткам.

Відповідно до п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг, строки та порядок погашення по кредиту (кредитному ліміту) по кредитним картам з встановленим мінімальним обов'язковим платежем, наведені в пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору, а також встановлюється даним пунктом.

При цьому, незважаючи на те, що анкета - заява підписана відповідачем, у ній відсутні дані про строк її дії, розмір процентів, дані про видачу відповідачу пам'ятки клієнта тощо.

Крім того, при пред'явленні позову банком наданий витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у якому містяться умови щодо пільгового періоду, базової процентної ставки, неустойки для наступних видів кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; «Універсальна, 55 днів пільгового періоду; «Універсальна - Contract та «Універсальна ГОЛД» за період з 01 січня 2013 року по 01 квітня 2015 року.

Проте, використання наведених Тарифів є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно карту отримав позичальник, інакше втрачається зв'язок між Тарифами та умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом та штрафу, оскільки вказані вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи апелянта про те, що банком пропущено трирічний строк для звернення до суду з даним позовом, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

З даним позовом банк звернувся до суду у лютому 2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, останній платіж відповідачем був здійснений у травні 2013 року.

Згідно з п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг строк повернення кредиту (кредитний ліміт) в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця зазначеного на платіжній карті.

При цьому, відповідач звертаючись до суду з заявою про застосування строків позовної давності на підтвердження своїх вимог не надала даних про строк дії картки.

Крім того, з метою повного і всебічного розгляду справи та забезпечення сторонам рівних прав і можливостей у цивільному процесі, судом було визнано явку позивача та відповідача в судове засідання апеляційного суду обов'язковою.

Однак сторони, отримавши судові повістки в судове засідання не з'явилися.

А відтак, доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності про стягнення заборгованості по тілу кредиту не знайшли свого підтвердження.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем строк позовної давності щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту не пропущено.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог щодо стягнення щомісячних відсотків та штрафних санкцій, оскільки суд відмовляє у їх стягненні у зв'язку з недоведеністю вказаних вимог.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 330,30 грн., а з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1571,55 грн.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1-д, заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4990 грн. 04 коп. та судові витрати у розмірі 330 грн. 30 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: місто Київ, вул. Грушевського, 1-д, на користь ОСОБА_1, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 1571 грн. 55 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: