1Справа № 335/6370/18 4-с/335/15/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Макарова В.О.,

за участю секретаря судового засідання Дворникової Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іващенко Юлія Юріївна, ОСОБА_2 , на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою, заінтересовані особи: державний виконавець Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іващенко Ю.Ю., ОСОБА_2., в якій просить суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця від 16.01.2019 року щодо встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, у виконавчому провадженні № 570203876 з примусового виконання судового наказу № 335/6370/18 виданого Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2018 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 07.06.2018 року.

В скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що в провадженні державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іващенко Ю.Ю. перебуває виконавче провадження № 570203876 з примусовому виконанні судового наказу № 335/6370/18 виданого Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.08.2018 року про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 07.06.2018 року.

16.01.2019 року державним виконавцем Іващенко Ю.Ю. було винесено постанову, відповідно до якої щодо ОСОБА_1 встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Підставою для прийняття державним виконавцем вказаної постанови стало утворення заборгованості зі сплати аліментів в сумі 15 708 грн. 25 коп., за період з 07.06.2018 року по 31.12.2018 року.

Однак, на думку ОСОБА_1 дії державного виконавця щодо ухвалення вищезазначеної постанови є незаконними та необґрунтованими, оскільки він вважає, що зміни в законодавстві які визначені у п. 2 ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», можуть бути застосовані до тих випадків, які будуть виникати після 28.08.2018 року, а отже заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018 року її розмір та тривалість її накопичення, таким чином не може враховуватися державним виконавцем, відповідно до ст. 58 Конституції України. Отже на думку заявника, сума заборгованості є не визначеною в розумінні ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» оскільки відповідно до оскаржуваної постанови заборгованість утворилась за період з 07.06.2018 року по 31.12.2018 року.

З підстав, зазначених вище, ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою.

Заявник та заінтересовані особи до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомили, заяв або клопотань про відкладення слухання скарги до суду не надали.

Враховуючи, що відповідно до приписів ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд враховуючи відсутність клопотань учасників справи про відкладення розгляду справи вважає можливим розглянути справу у відсутності заявника, особи дії якої оскаржуються та стягувача.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України одночасно визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч. 5 ст. 55 Конституції України). І це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч. 2 ст. 22, ст. 64 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно вимог ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду.

Згідно ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Так, судом, з матеріали цивільної справи № 335/6370/18 встановлено, що в провадженні державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іващенко Ю.Ю. перебуває виконавче провадження № 570203876 з примусового виконання судового наказу № 335/6370/18 виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя від 15.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 07.06.2018 року.

Постановою державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іващенко Ю.Ю. від 16.01.2019 року, у зазначеному вище виконавчому провадженні встановлено тимчасове обмеження щодо боржника ОСОБА_1 у праві його керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно судового наказу № 335/6370/18. Копію даної постанови було направлена сторонам виконавчого провадження, тобто у тому числі і боржнику 16.01.2019 року, згідно супровідного листа № 1381.

Як на підставу своїх вимог, заявник посилався на ті обставини, що зміни в законодавстві які визначені у п. 2 ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», можуть бути застосовані до тих випадків, які будуть виникати після 28.08.2018 року, а отже заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018 року її розмір та тривалість її накопичення, таким чином не може враховуватися державним виконавцем, відповідно до ст. 58 Конституції України.

Однак суд критично ставиться до посилань заявника виходячи з наступного.

07.12.2017 року Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» № 2234-VIII внесено зміни до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Так, на підставі ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою ст.74 цього Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені. У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

Вказана норма ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» була внесена Законом України від 07.12.2017 року, що набув чинності лише 06.02.2018 року, тому вказана редакція може застосовуватись лише до заборгованості, що виникла після 06.02.2018 року та не має зворотної дії в часі.

Як вбачається з постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 16.01.2019 року, підставою для її винесення стало те, що після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження у ОСОБА_1 , згідно розрахунку державного виконавця від 15.01.2019 року, утворилася заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір за період з 07.06.2018 року по 31.12.2018 року становить в сумі 15 708 грн. 25 коп., що перевищує суму відповідних платежів за чотири місяця, тобто вказана державним виконавцем заборгованість зазначена після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07.12.2017 року, який вступив в силу 06.02.2018 року.

Частиною 10 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами не може бути застосовано в разі: 1) якщо встановлення такого обмеження позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування; 2) використання боржником транспортного засобу у зв`язку з інвалідністю чи перебуванням на утриманні боржника особи з інвалідністю I, II групи, визнаної в установленому порядку, або дитини з інвалідністю; 3) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції; 4) розстрочення або відстрочення сплати заборгованості за аліментами у порядку, встановленому законом. Боржником доказів неправомірності винесення такої постанови суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про помилковість тверджень заявника.

З врахуванням вищевказаного суд прийшов до висновку, що винесена державним виконавцем постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 16.01.2019 року у виконавчому провадженні повністю відповідає вимогам Закону.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належних доказів, які б спростували розмір заборгованості встановлений державним виконавцем боржником не надано.

Крім того, з приводу визначення судом легітимних цілей постанови суд в першу чергу приймає інтереси дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Доказів про те, що батько, крім недоплачених ним аліментів, надає добровільно іншу матеріальну допомогу на утримання дитини ним подано не було.

Отже, батьки зобов`язані, постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім`ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв, виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни, сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу, виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.

Суд дійшов висновку, що застосовуваний державним виконавцем захід встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобами переслідує лише законну мету щодо забезпечення погашення ним заборгованості по аліментах, що надасть змогу покращити в першу чергу матеріальне становище дитини боржника, яка в даному випадку є позбавлена піклування з боку батька про її матеріальне становище.

Щодо визначення справедливого балансу між правами людини та публічним інтересом (тобто, пропорційності тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобами меті застосування такого заходу у виді погашення заборгованості по аліментах перед дитиною) суд зважає на те, що такий винятковий захід обмеження прав фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав, є тимчасовий і буде стимулювати божника до виконання зобов`язань, покладених на нього Законом і відповідним судовим рішенням.

Згідно ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, в задоволенні скарги ОСОБА_1 потрібно відмовити.

Крім того, суд роз`яснює, що встановлення тимчасового обмеження у праві користування транспортним засобом не є абсолютним обмеженням прав та свобод, оскільки відповідно до Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, тимчасові заходи, передбачені пунктами 1-4 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», припиняються у разі погашення заборгованості з сплати аліментів на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підстав і пунктів 1, 2, 5, 7, 9, 10, 12, 14 частини першої статті 39 Закону.

Таким чином, у разі погашення боржником заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі, такий тимчасовий захід як встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом припиняється на підставі постанови державного виконавця.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 10, 13, 77, 78, 81, 258, 259, 354, 447-453 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: державний виконавець Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Іващенко Юлія Юріївна, ОСОБА_2 , на дії державного виконавця

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду безпосередньо або через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 15 днів з дня її проголошення.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя В.О. Макаров