ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2019 року м. Херсон

справа № 663/2615/15-ц

провадження № 22-ц/819/315/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Склярської І.В.,

суддів: Пузанової Л.В.,

Чорної Т.Г.

секретар Геленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Шульга К.М. від 02 липня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що згідно з договором від 30 травня 2006 року № Ф060527П ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8 359,00 доларів США зі сплатою 12 % річних за користування кредитом у строки та в порядку, встановленому у договорі, з кінцевим терміном повернення кредиту до 29 травня 2016 року. Для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладений договір поруки № 02-23-Ф060527П-1087.

Проте, ОСОБА_2 свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 12 серпня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 246 063,70 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 127 023,73 грн, заборгованості за процентами - 58 794,40 грн, пеня за прострочення повернення кредиту - 43 739,75 грн, пеня за прострочення повернення відсотків - 16 505,82 грн, яку банк просив стягнути з відповідачів пропорційно, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 02 липня 2016 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2006 року № Ф060527П у сумі 100 880,29 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції помилково застосовані норми статей 256,257,261 ЦК України, сторони домовились, що строк виконання основного зобов'язання є 29 травня 2016 року, а тому перебіг строку позовної давності починається з цієї дати, також суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про припинення поруки, оскільки строк на пред'явлення кредиторської вимоги до поручителя слід обраховувати з 29 травня 2016 року.

У письмовому відзиву ( запереченні) на апеляційну скаргу ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнав.

Рішення суду першої інстанції переглядається в апеляційному порядку повторно.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2018 року рішення Апеляційного суду Херсонської області від 10 жовтня 2016 року скасовано в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, відповідачів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ приходить до висновку, що апеляційна скарга в частині скасування рішення суду першої інстанції щодо вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню частково з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається і судом установлено, що 30 травня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № Ф060527П, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 359,00 доларів США на строк до 29 травня 2016 року зі сплатою 12 % за користування кредитом у строки та в порядку, що встановлені договором та графіком погашення кредиту.

Відповідно до пункту 1.1.2 кредитного договору погашення кредиту здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем, передбаченим у графіку, та в останній день користування кредитом із кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 29 травня 2016 року на умовах, визначених цим договором.

30 травня 2006 року між сторонами по справі, в забезпечення виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 укладено договір поруки, поручителем за яким є ОСОБА_3/т.1 а.с.19/

15 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до договору кредиту від 30 травня 2006 року щодо укладення договору іпотеки / т.1 а.с.9/.

06 квітня та 15 липня 2009 року між банком та ОСОБА_2 укладені додаткові угоди № 2 та № 3 відповідно до яких уточнено порядок погашення кредиту.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконав. Проте, задовольняючи частково позов виходив із того, що розрахунок заборгованості, наведений відповідачем ОСОБА_2 в заперечення наданого банком розрахунку заборгованості свідчить про визнання відповідачем позову у наведеному ним розмірі, інші вимоги банку задоволенню не підлягають у зв'язку з недоведеністю.

Однак із вказаними висновком суду першої інстанції в повній мірі не можна погодитися виходячи з наступного.

Згідно із статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

30 травня 2006 року сторони уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання / т.1 а.с.4/

Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 цього договору, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

06 квітня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 30 травня 2006 року відповідно до якої дійшли згоди про переведення відновлювальної кредитної лінії в не відновлювальну кредитну лінію та зміни умов договору в тому числі щодо зміни строку повернення кредиту у разі неналежного виконання зобов'язань / а.с.10-15/.

Так, пунктом 4.4 додаткової угоди від 06 квітня 2009 року № 2 внесено зміни до договору про надання відновлювальної кредитної лінії від 30 травня 2006 року № Ф 060527П, якими передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених пунктами 3.3.7 ( своєчасна сплата процентів та комісії), 3.3.8 ( своєчасне погашення траншів кредиту із нарахованими процентами та можливими штрафними санкціями) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню)/ т.1 а.с. 10-15/.

За умовами п. 1.1.2 зазначеної додаткової угоди сторони узгодили погашення траншів кредиту щомісячно з датою платежу 10 число кожного місяця з визначенням максимально припустимої заборгованості за основним боргом по кредиту.

15 липня 2009 року сторони уклали додаткову угоду №3 про внесення змін до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії від 30.05.2006 року з урахуванням додаткової угоди №1 від 15.11.2007 року та додаткової угоди №2 від 06.04.2009 року, відповідно до якої визначили погашення траншів в розмірі 71 дол. США щомісячно 10 числа кожного місяця / т.1 а.с.16-17/.

Позичальником не спростовано, що ним було допущено неналежне виконання умов договору щодо своєчасного його погашення.

Таким чином, для визначення строку користування кредитом таким, що настав відповідно до умов п. 4.4. додаткової угоди, необхідне встановлення початку невиконання умов договору для відрахування передбачених договором «більше ніж 90 календарних днів».

Банком, як при первісному перегляді рішення суду першої інстанції, так і при повторному надавалися розрахунки заборгованості з відомостями щодо проплат по договору / т.1 а.с. 32,33 зв.с.,141-142 зв.с., 290-292, т.2 а.с.14,15,90, 108-113,219-225/.

До наданих банком розрахунків заборгованості, останнім також надана виписка по рахунку, з якої вбачається, що останній платіж по тілу кредиту був здійснений 09.04.2009 року на суму 55,90 дол. США. Також, цього ж дня, 64,75 дол. США банком прийнято в оплату сплачених відсотків за кредитом. Зазначена у розрахунку заборгованості сума повернутих грошових коштів по простроченій заборгованості 13.05.2009 року 71 дол. США не підтверджується випискою по рахунку, як така, що сплачена позичальником, а має призначення платежу: «отнесение на счета просрочки по сроку».

За умовами кредитного договору наступний платіж по кредиту позичальник повинен був здійснити - 10.05.2009 року. Разом з тим, позичальником 13.05.2009 року та в подальшому, а саме до 09.09.2009 року сплачувалися кошти, які зараховувалися на погашення відсотків. До 10.10.2009 року позичальником не здійснено проплат по кредитному договору, як і протягом наступних 90 днів також. Отже, враховуючи викладене та умови договору 10.01.2010 року строк користування кредитом є таким що настав відповідно до умов п. 4.4. додаткової угоди.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного пунктом 4.4 додаткової угоди від 06 квітня 2009 року № 2 строку кредиту, а саме з 11.01.2010 року.

Наступні платежі, які здійсненні 09.04.2010 року та в подальшому і зараховані банком на погашення відсотків не мають правого значення для строку кредитування.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до частини першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами першою та третьою статті 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Застосовуючи вищевикладені умови кредитного договору та враховуючи здійснений позичальником 09.04.2009 року платіж, з 10.01.2010 року у банка виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення кредитної заборгованості у повному обсязі від якого й має відраховуватися строк позовної давності про застосування якого заявив відповідач, проте наведені розрахунки свідчать про переривання строку позовної давності.

З розрахунків заборгованості вбачається, що з травня 2009 року, кошти, які надходили від позичальника, відповідно до умов договору, в першу чергу спрямовувалися на погашення відсотків за користування кредитом протягом 2009 - 2015 років. Таким чином, переривання строку відбувалося протягом всього цього часу, в т.ч. 25.10.2012 року, 21.05.2015 року.

Указані факти та надані позивачем квитанції свідчать про вчинення відповідачем дії з визнання свого боргу по несплаті кредитної заборгованості, що ним не заперечується та які відповідно до статті 264 ЦК України є підставою для переривання строку позовної давності.

Представник банку, незважаючи на умови кредитного договору, щодо строку кредиту таким, що настав, відсутності підстав для нарахування відсотків по кредиту після цієї дати, що тягне зміну нарахування сум заборгованості, іншого розрахунку заборгованості не надав. Наведений розрахунок відповідача також не відповідає в повному обсязі умовам договору.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, в редакції на час ухвалення рішення судом першої інстанції ( аналогічна норма міститься в ст. 13 ЦПК України), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, враховуючи, що банком до стягнення заявлена сума кредитної заборгованості - 246 063 грн 70 коп., колегія суддів з урахуванням правовідносин, які склалися між банком та позичальником, встановлених обставин та наданих доказів вважає, що позовні вимоги в заявленій сумі підлягають задоволенню частково виходячи з такого.

Так, банком, станом на 12.08.2015 року нарахована до стягнення сума заборгованості по тілу кредиту - 127 023 грн 73 коп. (5 943 дол. 59 цент).

Проте, враховуючи, що відсотки повинні були нараховуватися до 10.01.2010 року, але сплачувані позичальником після цієї дати кошти зараховувалися, як сплата відсотків нарахованих банком і після 10.01.2010 року, відповідно сплачені з 09.04.2010 року по 11.08.2015 року кошти в загальній сумі 34491 грн 18 коп. (1614 дол. США) / т.2 а.с.221/ мають бути віднесені на погашення тіла кредиту, а тому його розмір заборгованості складає 92 529 грн 83 коп. ( 127023,73 грн - 34 493,90 грн).

Враховуючи, що відсотки повинні нараховуватися до 10.01.2010 року та відповідно до розрахунку, наданого банком, до цієї дати нараховано відсотків на суму 59 111,83 грн (2 766 ,10 дол. США) / т.2. а.с.219/, а сплачено на суму 52258,18 грн (2 445,39 дол США) / т.2 а.с.221/, отже заборгованість за відсотками станом на 10.01.2010 року складає 6 854,05 грн ( 320,71 дол. США)

Колегія суддів не приймає розрахунок заборгованості відповідача, оскільки він не ґрунтується на умовах кредитного договору та не спростовує надані розрахунки позивача щодо нарахування заборгованості по тілу кредиту, а також нарахування відсотків за користування кредитом.

Наявність заяви про застосування строку позовної давності надає підстави для його застосування до вимог про стягнення пені в межах річного строку, яка нарахована банком в межах строку позовної давності в сумі 43 677, 46 грн ( за несвоєчасне повернення кредиту) / т.2 а.с.222/ та в сумі 16 505,82 грн ( за несвоєчасне повернення відсотків) / т.1 а.с.33 зв.с./.

Проте, оскільки здійснені позичальником платежі після настання строку кредиту вплинули на розмір заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, відповідно має бути змінено нарахування пені на розмір заборгованості по невиконаним зобов'язанням по своєчасній сплаті кредиту та відсоткам.

Застосовуючи встановлений кредитним договором ( п.4.1. додаткової угоди №2) розмір пені- подвійної облікової ставки НБУ та змінені суми заборгованості по тілу кредиту та відсоткам за підстав вищевикладених, розмір заборгованості пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту нараховується в сумі 31 860 грн 03 коп. , а розмір заборгованості пені за несвоєчасне повернення відсотків - в сумі 1 945 грн.

З урахуванням вищевикладеного, заявлених позовних вимог про стягнення 246 063 грн 70 коп., рішення Скадовського районного суду Херсонської області у частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 підлягає зміні, збільшивши визначену до стягнення суму з 100880 грн 29 коп. до 133 188 грн 91 коп. з яких заборгованість: по тілу кредиту в сумі 92 529 грн 83 коп.; по відсотках в сумі 6 854 грн 05 коп.; пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту в сумі 31 860 грн 03 коп.; пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 1 945 грн.

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_2 слід відмовити.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 197 грн 70 коп.

На підставі викладеного, статей 256,261,264,1048,1054 ЦК України, керуючись статтями 367,374, 376,382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 02 липня 2016 року у частині стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 змінити, збільшивши визначену до стягнення суму з 100880 грн 29 коп. до 133 188 грн 91 коп. з яких заборгованість:

по тілу кредиту в сумі 92 529 грн 83 коп.

по відсотках в сумі 6 854 грн 05 коп.

пені за несвоєчасне повернення тіла кредиту в сумі 31 860 грн 03 коп.

пені за несвоєчасне повернення відсотків в сумі 1 945 грн.

В іншій частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір в сумі 2 197 грн 70 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: Л.В.Пузанова

Т.Г.Чорна

Повний текст постанови складено 03 травня 2019 року

Суддя І.В. Склярська