Справа № 161/93/18 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С. С.
Провадження № 22-ц/802/459/19 Категорія: 54 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Киці С.І.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - Дем`яка П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт транс сервіс» про зміну формулювання причин звільнення з роботи, за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт транс сервіс» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обгрунтував тим, що 02 січня 2017 його було прийнято на посаду директора нафтобази «Колос» у Дніпропетровській області Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт транс сервіс». 04 грудня 2017 року він подав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням директору ТзОВ «Імпорт транс сервіс». 08 грудня 2017 року наказом директора товариства його було звільнено з роботи у зв`язку з втратою довір`я на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис у його трудовій книжці.

Позивач вважає, що його неправомірно звільнили із займаної посади у зв`язку із втратою довір`я, а тому просив суд визнати дії відповідача щодо його звільнення з роботи на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України незаконними та зобов`язати відповідача змінити формулювання причин звільнення.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 в даній справі задоволено частково.

Постановлено змінити дату та підставу формулювання причин звільнення директора нафтобази структурного підрозділу «Нафтобаза Колос» у Дніпропетровській області ОСОБА_1 з пункту 2 статті 41 КЗпП України на частину 1 статті 38 КЗпП України з 05 грудня 2017 року відповідно до поданої заяви.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпорт транс сервіс» занести відповідний запис за № 21 до трудової книжки ОСОБА_1

Стягнуто з відповідача в дохід держави 768,40 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив скаргу задовольнити, позивач та його представник апеляційну скаргу заперечили, просили скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Із матеріалів справи убачається, що 01 лютого 2017 року позивач був прийнятий на посаду директора нафтобази «Колос» у Дніпропетровській області ТзОВ «Імпорт транс сервіс» в порядку переведення (а.с.25).

04 грудня 2017 року позивач ОСОБА_1 подав директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт транс сервіс» заяву про звільнення з роботи за власним бажанням (а.с.15).

Судом також встановлено, що наказом директора ТзОВ «Імпорт транс сервіс» від 08 грудня 2017 року директор нафтобази структурного підрозділу «Нафтобаза «Колос» у Дніпропетровській області ОСОБА_1 був звільнений з роботи 08 грудня 2017 року на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довір`я (а.с.18).

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про зміну формулювання причин звільнення з роботи, оскільки вважає, що його незаконно звільнили із займаної посади з підстав втрати довір`я, а тому просив суд зобов`язати відповідача занести в трудову книжку відповідний запис про його звільнення з роботи за власним бажанням.

Задовольняючи часткового позовні вимоги ОСОБА_1 про зміну дати та формулювання причин звільнення з роботи, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено вчинення позивачем винних дій на підприємстві, які б давали підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця, а тому звільнення ОСОБА_1 з вказаних підстав є незаконним і його порушене право підлягає поновленню шляхом зміни підстав та формулювання причин звільнення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з додержанням вимог закону.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Згідно роз`яснень, викладених в абзаці 2 пункту 28 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Розірвання трудового договору на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за сукупності таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (приймання, зберіганням, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Заперечуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , відповідачем було надано суду висновок за результатами службової перевірки за фактом можливого зловживання службовим становищем або неналежного виконання посадових обов`язків персоналом структурного підрозділу ТзОВ «Імпорт транс сервіс» «Нафтобаза Колос», з якого убачається, що розпорядженням директора ТзОВ «Імпорт транс сервіс» від 11 листопада 2017 року представниками підприємства проведена службова перевірка за фактами можливого зловживання службовим становищем або неналежного виконання посадових обов`язків працівниками ТзОВ «Імпорт транс сервіс», в результаті якої голова комісії ОСОБА_3 зробив висновок про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 2 статті 41 КЗпП України (а.с.57- 59).

Проте, на думку колегії суддів, вказаний висновок за результатами службової перевірки не може бути належним та допустимим доказом вчинення позивачем умисних або необережних дій, які б давали власнику або уповноваженому ним органу підстави для звільнення позивача з роботи за втрати до нього довір`я, хоча, відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зміни дати та формулювання причин звільнення з роботи.

Крім того, як убачається із матеріалів справи, позивач 04 грудня 2017 року подав роботодавцю заяву про звільнення його з роботи за власним бажанням з 05.12.2017 року.

Статтею 36 КЗпП України визначені підстави припинення трудового договору. Однією із підстав такого припинення згідно з пунктом 4 частини 1 статті 36 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39 КЗпП України).

Відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Власник зобов`язаний звільнити працівника за власним бажанням у строки, які вказав сам працівник.

У разі визнання формулювання причин звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт закону) (частина 3 статті 255 КЗпП України).

Оскільки відповідачем не доведено вчинення позивачем винних дій на підприємстві, які б давали підстави для втрати довір`я до нього з боку роботодавця, позивач ОСОБА_1 подав роботодавцю заяву про його звільнення з роботи за власним бажанням, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову щодо зміни дати та формулювання причин звільнення з роботи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпорт транс сервіс» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 лютого 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 травня 2019 року.

Головуючий

Судді