Ухвала

27 травня 2019 року

м. Київ

справа №641/1122/18

провадження №61-6260ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Висоцької В. С. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» на постанову Харківського апеляційного суду

від 14 лютого 2019 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та моральної шкоди за порушення законодавства про працю,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» (далі - ТОВ «АЛКІС»), у якому просила стягнути з ТОВ «АЛКІС» заборгованість по заробітній платі у розмірі 36 607,50 грн за період з 01 жовтня 2011 року по 17 липня 2017 року та 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 серпня

2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «АЛКІС» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 36 607,50 грн за період з 01 жовтня 2011 року

по 17 липня 2017 року.

Допущено негайне виконання постанови в частині присудження стягнення заборгованості по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць.

Стягнуто з ТОВ «АЛКІС» на користь ОСОБА_1 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із постановою Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року, ТОВ «АЛКІС», у березні 2019 року, звернулось із касаційною скаргою, що підписана адвокатом Лещенком О. О., який діє на підставі договору від 03 травня 2018 рокупро надання адвокатом правової допомоги, укладений між останнім та ТОВ «АЛКІС», в особі ОСОБА_2

Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року дану касаційну скаргу було залишено без руху для усунення недоліків, а саме, для надання доказів на підтвердження права діяти ОСОБА_2 від імені та в інтересах ТОВ «АЛКІС».

На виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції від 15 квітня 2019 року, заявником надано відомості про те, що в період з з 10 жовтня 2017 року до 26 червня 2018 року ОСОБА_2 перебував на посаді директора ТОВ «АЛКІС», а відтак, був уповноважений укладати від імені та в інтересах ТОВ «АЛКІС» будь-які цивільно-правові договори, у тому числі і договір про надання правової допомоги від 03 травня 2018 року між адвокатом Лещенком О. О. та ТОВ «АЛКІС».

Відомості про анулювання договорувід 03 травня 2018 рокупро надання адвокатом правової допомоги, або його припинення, чи визнання в установленому законом порядку недійсним, відсутні.

За викладених обставин касаційну скаргу ТОВ «АЛКІС» подано уповноваженою особою.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року, ТОВ «АЛКІС» просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 136 607,50 грн (заборгованість по заробітній платі у розмірі 36 607,50 грн та 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди), яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 * 100 = 192 100).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом

в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

За змістом підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який заявник навів в касаційній скарзі, судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню, якщо справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Посилаючись на наявність зазначеної обставини, заявником, разом із тим не додано до касаційної скарги доказів, які б її підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Вказівка в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду

від 14 лютого 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене судове рішення ухвалене у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня

1997 року).

Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій в межах своїх повноважень, заявник не переконав у наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» на постанову Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АЛКІС» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та моральної шкоди за порушення законодавства про працю.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька