ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 травня 2019 року

м.Харків

справа № 638/12123/18

провадження № 22-ц/818/2191/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство «Жилкомсервіс»,

відповідачі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року, постановлене під головуванням судді Семіряд І.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 26 грудня 2018 року), -

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 грудня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Жилкомсервіс» заборгованість з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в розмірі 4 413,32 грн. за період з 01.04.2011 року по 31.07.2018 року. Стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 1 399,91 грн., по 466,63 грн. з кожного. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Посилаються на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказують, що позов визнають лише в межах позовної давності, посилаючись на те, що Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» мало можливість стягнути суму заборгованості з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з них за судовим наказом від 28.05.2014 року. Відповідачі заперечують проти переривання строків позовної давності.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачами лише в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не виконують в повному обсязі обов'язки щодо сплати вартості комунальних послуг, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню за період з 01.04.2011 року по 31.07.2018 року у сумі 4 413,32 грн. з урахуванням факту переривання позовної давності та частково визнання відповідачами позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, та є споживачами послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються КП "Жилкомсервіс" (а.с.16).

Рішенням Харківської міської ради встановлені тарифи на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у місті Харкові (а.с.9-14).

За період з 01.03.2007 року по 31.07.2018 року сума заборгованості ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 за отримані ними послуги становить 5 554,81 грн. (а.с.17-23).

Як на підставу позовних вимог, КП "Жилкомсервіс" посилалося на те, що відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не виконують в повному обсязі обов'язки щодо сплати вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що є підставою для стягнення з них суми заборгованості.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частина 3 ст. 31 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначає, що органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведене свідчить, що відповідачі зобов'язані були своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем виконувалися обов'язки з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, якими користувалися ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, однак відповідачі здійснювали оплату їх вартості не своєчасно та не в повному обсязі.

ОСОБА_1 визнає позовні вимоги лише в межах позовної давності, а саме: за період з липня 2015 року по липень 2018 рік.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно положень ч.1 та 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Встановлено, що 28.05.2014 року за заявою КП "Жилкомсервіс" Дзержинським районним судом міста Харкова видано судовий наказ про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.04.2011 року по 01.03.2014 року у розмірі 2 822,25 грн. (а.с.114). Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова 04.09.2017 року зазначений судовий наказ скасовано (а.с.115).

Судовий наказ відповідно до вимог ЦПК України, є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові у справі № 6-214цс14 від 21.01.2015 року.

КП "Жилкомсервіс", звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу, вчинив дію, передбачену частиною другою статті 264 ЦК України. Тобто позовна давність у спірних правовідносинах переривалася.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період з 01.04.2011 року по 31.07.2018 року у сумі 4 413,32 грн. з урахуванням факту переривання позовної давності, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Будь-яких документів на спростування розміру заборгованості відповідачами суду не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості відповідачів за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук