Справа № 544/52/19
№ 2/544/138/2019
Р І Ш Е Н Н Я
24 квітня 2019 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Сайко О.О.,
за участі секретаря Костенко Т.В., Киричевської В.М.,
представник позивача адвоката ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника відповідача адвоката ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборній, 41, цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
Позивач у лютому 2019 року звернулася до суду із позовом, в обґрунтуванням якого вказала, що 03 червня 2016 року близько 21 години 30 хвилин на вулиці Залізнодоріжній с.Першотравневе Пирятинського району Полтавської області сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та позивача.
Дана подія сталася за наступних обставин: позивач рухалася велосипедом по вулиці Залізнодорожня в селі Першотравневе Пирятинського району і в цей час ОСОБА_3 раптово почав рух заднім ходом своїм автомобілем НОМЕР_2 та здійснив наїзд на неї. Удар відбувся у праве стегно, від чого вона упала на землю.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 251 від 14.07.2017 року у позивача встановлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому головки лівої променевої кістки з незначним зміщенням, струсу головного мозку, забою мяких тканин правого стегна та правого колінного суглобу, ділянки депігментації по задній поверхні лівого плеча в середній третині, яка є наслідком загоювання поверхневих забитих ран, ушкодження утворились від дії тупого предмету або при ударі об такий, можливо при дорожньо-транспортній пригоді і по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя.
22.01.2018року була призначена та проведена комісійна комплексна судово транспортно - трасологічна, автотехнічна та судово - медична експертиза, відповідно до висновку якої № 157/158/39 від 13.08.2018 року встановлено, що тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_1, відносяться до середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоровя.
Виходячи з комплексу транспортно-трасологічних даних, в момент первинного контактування велосипедистка ОСОБА_1 знаходилася в вертикальному положенні, рухаючись на велосипеді «Адріс» вперед і була обернена своєю правою боковою частиною до елементів задньої частини автомобіля НОМЕР_3, який в свою чергу рухався заднім ходом.
Виходячи з комплексу транспортно-трасологічних і судово-медичних даних та з врахуванням вище проведених досліджень, експерт дійшов висновку про неспроможність даних з трасологічної та судово-медичної точки зору, які надав водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 в своїх поясненнях та показах при проведенні додаткового огляду 22.03.2017, в частині знаходження його автомобіля НОМЕР_3 на момент ДТП в нерухомому стані та про те, що дані, які надала потерпіла ОСОБА_1 в своїх показах при допиті та проведенні слідчого експерименту в частині того, що автомобіля НОМЕР_3 здійснив наїзд на неї під час руху заднім ходом, з трасологічної та судово-медичної точки зору не позбавлені спроможності.
В даній дорожній обстановці велосипедистка ОСОБА_1 з моменту виникнення небезпеки для її руху не мала технічної можливості запобігти наїзду на неї (зупинитися до лінії руху правої габаритної частини автомобіля ВАЗ 2107).
В даній дорожній обстановці, в діях велосипедистки ОСОБА_1 відсутні невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному звязку з виникненням даної ДТП.
В даній дорожній обстановці, водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедистку ОСОБА_1
В даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися в причинному звязку з виникненням даної ДТП.
Позивач не згідна з вказаним рішенням слідчого, але змусити слідчого Пасічного С.П. повідомити про підозру ОСОБА_3 та направити кримінальне провадження до суду не може, але вважає за можливе звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до власника джерела підвищеної небезпеки - автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 про відшкодування спричиненої їй матеріальної та моральної шкоди.
Під час дорожньо - транспортної пригоди вона отримала тілесні ушкодження, які по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя. Після цього позивач тривалий час лікувалася і затрати на лікування склали 4 915, 24 грн. Затрати на бензин (поїздки до лікаря) склали 900,11 грн, а всього матеріальна шкода склала 5 815. 35 грн.
Своїми діями ОСОБА_3 заподіяв позивачу і моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та значних моральних (душевних та психічних) стражданнях на протязі тривалого часу, яких вона зазнала в звязку з ушкодженням її здоровя, що призвело до втрати нормальних життєвих звязків, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, що потребувало додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення нормального стану. Вважає, що розмір морального відшкодування має бути визначений в грошовому еквіваленті у розмірі 50 000,00 грн. Просила стягнути на свою користь із відповідача заподіяні їй матеріальну та моральну шкоду у вищевказаному розмірі.
Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Позивач надала пояснення, аналогічні поясненням, викладеним у позові.
Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Пояснив, що 03.06.2016 року близько 21 години, він виїхав зі свого подвір'я на автомобілі НОМЕР_4 і зупинився перед подвір'ям, після чого зачинив ворота та повернувся до автомобіля. Саме в цей час він відчув удар в задню частину свого автомобіля. Вийшовши з автомобіля, він побачив, що позаду його автомобіля лежить сусідка ОСОБА_1, а поряд з нею її велосипед. На запитання, що сталося, ОСОБА_1 почала на нього кричати, що він нібито її збив своїм автомобілем. ОСОБА_3 став намагатися пояснити, що не міг її збити, оскільки автомобіль не рухався, але ОСОБА_1 продовжувала сварку. Між ним та позивачем склалися неприязні відносини вже на протязі 10 років. Відповідач сів у машину та поїхав зустрічати дружину до станції, а ОСОБА_1 взяла свій велосипед та поїхала за ним. На його думку ОСОБА_1 навмисно наїхала своїм велосипедом на його автомобіль, який стояв біля його двору.
Представник третьої особи - ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.
Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні повідомив, що на початку червня 2016 року, ввечері він порався по господарству на подвір'ї своєї матері ОСОБА_1, за адресою вул. Залізнодорожня, 8, с. Першотравневе Пирятинського району Полтавської області. Близько 21 години, це був світлий час доби, його мати ОСОБА_1 взяла свій велосипед марки «Ардіс», який був в технічно-справному стані, вийшла з подвір'я і поїхала на залізно-дорожню зупинку «Першотравневе», щоб зустріти сестру. Під час того як ОСОБА_1 виходила з подвір'я, він почув як по сусідству, біля подвір'я ОСОБА_3, запрацював двигун його автомобіля. Через деякий час він почув удар і крик матері. Він вибіг з двору і побачив, що мати стояла на колінах біля автомобіля ОСОБА_3 та кричала йому «що ти робиш?», її велосипед лежав на землі. Він відразу забрав велосипед та допоміг матері встати на ноги. Після цьог свідок підбіг до автомобіля ОСОБА_3 Останній вийшов з автомобіля, не міг відповісти на питання «що сталося?», ОСОБА_3 стояв, опустивши голову та очі до землі і не міг сказати ні слова, був нібито «в ступорі».В цей час до них підійшла мама, з якою між нею та ОСОБА_3 виникла сварка на підвищених та брутальних словах. Після цього ОСОБА_3 сів за кермо свого автомобіля та поїхав від свого подвір'я. Свідок забрав материн велосипед, а остання пішла на станцію «Першотравневе» зустрічати доньку. Коли мати повернулася додому, вона поскаржилася на біль і вони викликали швидку та поліцію. Внаслідок ДТП 03.06.2017 року його мати отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого передпліччя. Пізніше відповідач приходив просити у мами вибачення.
Суд, вислухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, допитавши свідка, з'ясувавши обставини справи та оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.
Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини:
03 червня 2016 року близько 21 години 30 хвилин на вулиці Залізнодорожній с.Першотравневе Пирятинського району Полтавської області сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1
Позивач рухалася велосипедом по вулиці Залізнодорожня в селі Першотравневе Пирятинського району і в цей час ОСОБА_3 раптово почав рух заднім ходом своїм автомобілем НОМЕР_2 та здійснив наїзд на неї. Удар відбувся у праве стегно, від чого позивач упала на землю.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 251 від 14.07.2017 року у позивача встановлені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому головки лівої променевої кістки з незначним зміщенням, струсу головного мозку, забою мяких тканин правого стегна та правого колінного суглобу, ділянки депігментації по задній поверхні лівого плеча в середній третині, яка є наслідком загоювання поверхневих забитих ран, ушкодження утворились від дії тупого предмету або при ударі об такий, можливо при дорожньо-транспортній пригоді і по ступені тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоровя (а.с.7).
22.01.2018 року була призначена та проведена комісійна комплексна судово транспортно-трасологічна, автотехнічна та судово - медична експертиза, відповідно до висновку якої № 157/158/39 від 13.08.2018 року встановлено, що тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_1, відносяться до середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоровя. Виходячи з комплексу транспортно-трасологічних даних, в момент первинного контактування велосипедистка ОСОБА_1 знаходилася у вертикальному положенні, рухаючись на велосипеді «Адріс» вперед і була обернена своєю правою боковою частиною до елементів задньої частини автомобіля НОМЕР_3, який в свою чергу рухався заднім ходом.
Першочергово контактували задня частина декоративної накладки заднього бампера автомобіля НОМЕР_3 з виступаючим елементом округлої форми торцевої частини правої педалі велосипеда та задня частина кришки багажника і кузова з зовнішньою частиною правого стегна, колінного суглобу і гомілки гр. ОСОБА_1, від чого на задній частині декоративної накладки заднього бампера утворилася деформація овальної форми напрямком із заду на перед і з права ліворуч, подряпина напрямком від середини овалу деформації до її лівого краю та синець правого стегна, правого колінного суглобу, правої гомілки. Внаслідок дії імпульсу сили від елементів задньої частини автомобіля, прикладеного вище центра мас велосипеда - верхня частина останнього почала переміщатися з права ліворуч та з заду наперед по напрямку його первинного руху, що привело в подальшому до падіння велосипеда на його лівий бік, від чого ліва частина керма і колонка деформувалися напрямком з ліва праворуч і з переду назад, пошкодилася торцева частина лівої ручки, деформувався передній брудозахисний щиток напрямком з переду назад та деформувався шатун лівої педалі напрямком з ліва праворуч, з послідуючим викиданням з прискоренням гр. ОСОБА_1 з велосипеда на поверхню дороги, від чого на тілі гр. ОСОБА_1 утворилися пошкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, уламкового через суглобового перелому проксимальної головки лівої променевої кістки зі зміщенням, рани і синця по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, садна по задній поверхні лівого плеча в середній третині.
Виходячи з комплексу транспортно-трасологічних і судово-медичних даних та з врахуванням вище проведених досліджень, експерт дійшов висновку про неспроможність даних з трасологічної та судово-медичної точки зору, які надав водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 в своїх поясненнях та показах при проведенні додаткового огляду 22.03.2017, в частині знаходження його автомобіля НОМЕР_3 на момент ДТП в нерухомому стані та про те, що дані, які надала потерпіла ОСОБА_1 в своїх показах при допиті та проведенні слідчого експерименту в частині того, що автомобіля НОМЕР_3 здійснив наїзд на неї під час руху заднім ходом, з трасологічної та судово-медичної точки зору не позбавлені спроможності.
В даній дорожній обстановці, велосипедистка ОСОБА_1 з моменту виникнення небезпеки для її руху не мала технічної можливості запобігти наїзду на неї (зупинитися до лінії руху правої габаритної частини автомобіля ВАЗ 2107).
В даній дорожній обстановці, в діях велосипедистки ОСОБА_1 відсутні невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному звязку з виникненням даної ДТП.
В даній дорожній обстановці, водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти наїзду на велосипедистку ОСОБА_1
В даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися в причинному звязку з виникненням даної ДТП (а.с.12-27).
Згідно з нормами статтей 1166, 1167 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Той хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.
Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Відповідно до абз. 4 п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відсутність складу злочину, наприклад, в разі відмови в порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.
Позивач на підтвердження своїх доводів щодо наявності вини відповідача у завданні їй шкоди внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 3 червня 2016 року, надала суду висновки судових експертиз, з яких вбачається, що дії водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.9 Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору знаходилися в причинному звязку з виникненням даної ДТП. Наявність постанови слідчого про закриття кримінального провадження через відсутність, на переконання слідчого, достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді, не спростовує указаних вище висновків експертів щодо протиправності дій відповідача під час руху автомобіля під його керуванням, внаслідок яких позивач отримала тілесні ушкодження. Мотиви вказаного рішення зводяться слідчим лише до несприйняття указаних висновків експертів з огляду на те, що з моменту дорожнього-транспортної пригоди на день дослідження транспортних засобів експертом автотехніком пройшов тривалий час, під час якого транспортні засоби перебували у користуванні власників, тому виявлені механічні пошкодження могли утворитися під час їх експлуатації (в побуті). При цьому слідчий не зазначає причин, з яких указані сліди пошкоджень не могли були зафіксовані при огляді транспортних засобів на місці пригоди 03.06.2016 та з яких підстав не було забезпечено збереження слідової інформації на речових доказах (а саме транспортних засобах учасників ДТП) до проведення експертних досліджень для повного та обєктивного розслідування обставин справи.
Відповідно до ст. 1187 ЦК Українишкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, оренда тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, якщо остання не доведе, що шкода завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВССУ N 4 від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодуванні шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.
Той факт, що позивач внаслідок зіткнення з автомобілем, що належить відповідачу, отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, після чого тривалий час лікувалася в Пирятинській ЦРЛ і понесла вирати на лікування, які склали 4 915, 24 грн та витрати, повязані з поїздками до лікаря склали у розмірі 900, 11 грн., доведено наданими в суді доказами (а.с.28-52) та не оспорюється позивачем. В судовому засіданні дослідженими у сукупності доказами доведено, що шкоди позивачу завдано саме внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким є автомобіль, що належить відповідачу. Всупереч статті 81 ЦПК України, відповідач не надав суду доказів, що шкода була завдана позивачу внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу завдана матеріальна шкода у розмірі 5 815, 35 гривень, яка підлягає відшкодуванню.
Згідно приписів ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В силу положень ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Як передбачено п. 9 постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.
При визначенні розміру шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я, внаслідок чого певний час знаходилася на стаціонарному лікуванні. Внаслідок цього вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Все це негативно вплинуло на її моральний стан, життєві зв'язки, порушило звичайний уклад особистого життя.
Виходячи з викладеного та конкретних обставин справи, суд враховує характер та тривалість фізичних та моральних страждань позивача внаслідок ушкодження її здоров'я, принцип розумності, виваженості і справедливості, та вважає, що з врахуванням зазначених обставин позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 10 000 грн. Дана сума, на думку суду, пропорційна та адекватна тим стражданням, яких зазнала позивач в результаті отриманих тілесних ушкоджень.
З огляду на викладене цивільний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 922 грн 08 коп. належить стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співрозмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7 000 грн, яка полягала у формуванні стратегії захисту інтересів клієнта, ознайомленні із судовою практикою щодо характеру спірних правовідносин, підготовці документів для звернення з позовом до суду, підготовці та складанні адвокатом позовної заяви, участі адвоката у судових засіданнях, підготовці та подачі клопотань, заяв, заперечень, є співрозмірним із складністю справи та наданими послугами адвоката, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, тому, на думку суду, з відповідача належить стягнути на користь позивача 1 983,46 грн витрат, пов'язаних з правничою допомогою адвоката, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 137,141, 265, 279 ЦПК України, на підставі ст.23, 1166,1167, 1187 Цивільного кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_5, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_6, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4) у відшкодування спричиненої матеріальної шкоди 5 815 (пять тисяч вісімсот п'ятнадцять) гривень 35 коп., у відшкодування заподіяної моральної шкоди 10 000 ( десять тисяч ) гривень, у повернення сплаченого судового збору 922 (девятсот двадцять дві ) гривень 08 коп та у повернення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1983 (одна тисяча девятсот вісімдесят три ) гривні 46 коп., а всього стягнути 18 720 (вісімнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень 88 коп.
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 02.05.2019.

Головуючий -