Єдиний унікальний номер 235/2711/19
Провадження №2/235/1117/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Бородавки К.П.,

за участю секретаря судового засідання Григор`євої С.В.,

представника відповідача Соломатіна С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Покровська в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ТОВ «Шахтобудівельна компанія» (далі відповідач) в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок професійних захворювань, 100 000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах, звільнений у зв`язку з виходом на пенсію.

Посилаючись на наявність у нього професійних захворювань, встановлення 65% втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань безстроково та третьої групи інвалідності, потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні, втрати внаслідок цього нормальних життєвих зв`язків, негативного відображення на його душевному стані, почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків за хворювань та тяжкого стану його здоров`я, позивач стверджує на спричинення йому відповідачем моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

В судове засідання позивач не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, оскільки за станом здоров`я не може з`явитись до суду, на позові наполягає (а.с.23).

Відповідач позовні вимоги визнав частково, а саме в частині 4000 грн. Мотиви незгоди викладені у відзиві на позов та зводяться до того, що загальний стаж роботи позивача у шкідливих умовах праці за професією - 22 роки 4 дні, на підприємстві відповідача позивач працював нетривалий час - з 01.08.2016 по 29.01.2018, з яких фактично під впливом шкідливих умов перебував 241 день, тобто менше року. Відповідач зауважує, що позивача переведено прохідником підземним 5 розряду з повним робочим днем з 12.07.1995 та до 29.10.2016 він працював на ШУ «Покровське», тобто більш ніж 20 років позивач був під впливом тих же шкідливих умов, що значно триваліше, ніж на підприємстві відповідача. З наданих позивачем доказів вбачається, що він захворів заздалегідь, тобто на підприємство відповідача його прийнято з 01.08.2016 вже хворого.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, зазначивши, що підприємство частково визнає позов, а саме у частині відшкодування шкоди пропорційно перебування у шкідливих умовах - у розмірі 4000 грн. Посилався також на факт перебування позивача у відпустках та на лікарняному протягом роботи у відповідача.

В силу приписів ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе здійснити розгляд справи по суті за відсутністю позивача.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Сторонами визнано, копією трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім`я позивача підтверджено, що останній перебував з відповідачем у трудових відносинах з 01.08.2016 по 29.01.2018, займаючи посаду прохідника 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах; 29.01.2018 звільнений в зв`язку з виходом на пенсію за ст.38 КЗпП України (а.с.10-12).

Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 09.10.2018 №38/864, складеного відносно позивача (місце останньої роботи: ТОВ «Шахтобудівельна компанія», прохідник по 2018 рік), у останнього встановлені такі професійні захворювання:

- хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затухаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим компонентом, рецидивуючий перебіг;

- хронічний бронхіт II ст., фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.

Вказані захворювання - професійні, встановлені вперше.

Підґрунтям для встановлення професійної категорії захворювань явились: дані клінічного обстеження; динаміка захворювань, їх розвиток під час роботи в шкідливих умовах праці; інформація про умови праці, представлена в інформаційній довідці Сарафанюка В.П. №218 від 20.08.18, згідно якої хворий підлягав комплексній дії несприятливих виробничих факторів (фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпуса), параметри яких перевищували допустимі величини; пилу, концентрації якого перевищували ГДК; стаж в шкідливих умовах праці - 25 років 4 місяці.

Протипоказана робота в умовах впливу небезпечних чинників виробничого середовища (а.с.22).

В період з 25.09.2018 по 12.10.2018 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні, що підтверджується випискою №977 із медичної карти, за змістом якої повний діагноз відображений у вищезазначеному висновку Центральної лікарсько-експертної комісії від 09.10.2018 (а.с.21).

В період з 13.10.2017 по 23.10.2017 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом - загострення хронічної вертеброгенної попереково-крижової радикулопатії з вираженим больовим, м`язово-тонічним, двостороннім корінцевим синдромом, статико-динамічними порушеннями функції хребта; рекомендовано уникати фізичних навантажень, переохолоджень (а.с.19).

За змістом Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 23.01.2019, затвердженого т.в.о. начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, комісія, до складу якої входили, в тому числі, відповідальні особи відповідача, провела розслідування причин виникнення у позивача вказаних професійних захворювань.

За п.16 вказаного Акту професійні захворювання виникли у зв`язку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах, обумовлених впливом шкідливих факторів - фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу, пил.

За п.17 причини професійного захворювання: важкість праці: фізичне динамічне навантаження за участю м`язів нижніх кінцівок та тулубу фактична величина 148,9 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження за участю м`язів рук та плечового поясу фактична величина 97,5 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується - фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза: перебування у нахиленому положенні до 30 град. - фактичне значення 29% зміни при нормативному значенні 25%; нахили корпусу (кількість за зміну) - фактична величина -175 при нормативному значенні 100. Пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісті вільного діоксину кремнію від 10% до 70% - фактична величина 243,7 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 95,0%.

У зв`язку з наявністю тривалого виробничого стажу працівника в шкідливих умовах праці на різних підприємствах країни, осіб які не виконали ДСП 3.3.1 095- 2002 «Державні санітарні правила та норми для підприємств вугільної промисловості» встановити немає можливості (а.с.13-18).

За Довідками до акту огляду медико-соціальної експертної комісії від 28.02.2019 та про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 28.02.2019 позивача визнано інвалідом 3 групи з 22.02.2019, безстроково, встановлено первісно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності з 22.02.2019 безстроково, визначено потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні (а.с.17-18).

Зважаючи на наведені обставини та зміст спірних правовідносин, суд, вирішуючи заявлений спір, виходить з таких норм права.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Приписами ст.173 КЗпП України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Обов`язки роботодавця з управління охороною праці визначені ст.13 Закону України «Про охорону праці», за змістом якої роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Положеннями ч.1 ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

В своєму Рішенні від 27.01.2004 Конституційний Суд України визначив, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Враховуючи викладені обставини справи та наведені норми права з урахуванням роз`яснень Верховного Суду України та Конституційного Суду України, суд доходить висновку, що факт отримання позивачем, в тому числі в результаті роботи у відповідача, професійних захворювань, які призвели до втрати його професійної працездатності на 65% та встановлення 3 групи інвалідності безстроково, необхідність медикаментозного та санаторно-курортного лікування таких захворювань, апріорі свідчить про спричинення позивачу моральних страждань, втрати нормального життєвого укладу, притаманного віку позивача, необхідність прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, а отже, вказує на спричинення відповідачем позивачу моральної шкоди.

Доводи відповідача не спростовують факт того, що професійне захворювання отримане позивачем та розвинене внаслідок роботи в шкідливих умовах, в тому числі, на підприємстві відповідача.

Крім того, наведені відповідачем аргументи не спростовують наявність у відповідача обов`язку дотримуватись вимог ч.2 ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність у встановленому законом порядку за їх невиконання.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №3, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманих захворювань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Відповідно до наслідків, що наступили, які підтверджуються наведеними вище медичними документами, а саме, встановлення позивачу 65% втрати професійної працездатності та 3 групи інвалідності безстроково, глибину фізичних та моральних страждань позивача, на яку впливає необхідність подальшого лікування, наявність болі в попереку, обмежень у рухах, що вказує на необхідність докладання додаткових зусиль,

та одночасно зважаючи на те, що позивач отримав професійне захворювання, працюючи протягом достатньо тривалого часу на інших підприємствах вугільної промисловості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд доходить висновку, що в рахунок відшкодування моральної шкоди позивача з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 40 000 грн., оскільки розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен приводити до його збагачення.

Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 400 грн., тобто пропорційно розміру задоволених вимог (40% від 1000 грн. (сума судового збору за заявлені вимоги майнового характеру).

Керуючись ст.ст.13, 19, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» (ідентифікаційний код 40162326, місцезнаходження Донецька область, м.Покровськ, вул.Залізнична, 82) про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «Шахтобудівельна компанія» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 40 000 (сорок тисяч) гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності «Шахтобудівельна компанія» на користь держави судові витрати у виді судового збору в розмірі 400 (чотириста) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному п.15.5 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до або через відповідний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення 23.05.2019.

Суддя К.П.Бородавка