Справа пр. №2/756/2666/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу позовом акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року позивач акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк") звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 січня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ЗАТ КБ "ПриватБанк"), яке було перейменовано в АТ КБ "ПриватБанк", та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №k3XRFB04070200, згідно з яким кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 1870,50 грн на строк з 27 січня 2007 року до 27 січня 2008 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту - 56,12 грн щомісячно.

Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) та тарифів.

За час дії кредитного договору позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, своєчасно не повернув кредит, не сплатив проценти за користування ним та інші платежі за договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

05 квітня 2011 року АТ КБ "ПриватБанк" пред`явив вимогу до спадкоємця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

Оскільки вимога АТ КБ "ПриватБанк" задоволена не була, позивач просив суд стягнути з спадкоємця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 27 січня 2007 року №k3XRFB04070200 у сумі 12489,82 грн, в тому числі проценти за користування кредитом у сумі 6421,21 грн, щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у сумі 673,44 грн, пеню за неналежне виконання зобов`язань за договором у сумі 5395,17 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві позивач просив суд розглянути справу за відсутності його представника, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій просила суд відмовити АТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні його позову у зв`язку з пропуском банком позовної давності. ОСОБА_1 відзив на позовну заяву не подала.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку.

Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір від 27 січня 2007 року №k3XRFB04070200, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 1870,50 грн на строк з 27 січня 2007 року до 27 січня 2008 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту - 56,12 грн щомісячно. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором. Сторони визначили, що договір складається з заяви позичальника, Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) та тарифів (а. с. 8-12).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані АТ КБ "ПриватБанк" відповідачеві ОСОБА_2 , які він використав у повному обсязі.

За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з умовами кредитного договору від 27 січня 2007 року №k3XRFB04070200 позичальник зобов`язався повернути кредит у термін до 27 січня 2008 року, проте взяте на себе зобов`язання не виконав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 15 березня 2010 року (а. с. 14).

На день смерті заборгованість позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 27 січня 2007 року №k3XRFB04070200 становила 12489,82 грн, в тому числі проценти за користування кредитом у сумі 6421,21 грн, щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту у сумі 673,44 грн, пеню за неналежне виконання зобов`язань за договором у сумі 5395,17 грн (а. с. 7).

Ст. 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 заповіту не склав, а тому спадкування після його смерті здійснювалось за законом.

За приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 а тому вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті сина (а. с. 62).

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України).

ОСОБА_1 спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла у порядку, встановленому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позаяк вона постійно мешкала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в квартирі АДРЕСА_1 . Указані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №02-14, заведеної Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою щодо майна померлого ОСОБА_2 (а. с. 53-74).

За приписами ст. 1281 ЦК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 26 лютого 2018 року у справі №205/6410/16).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України).

Отже, часом відкриття спадщини після померлого ОСОБА_2 є день його смерті, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 .

АТ КБ "ПриватБанк" пред`явило вимогу до спадкоємця позичальника ОСОБА_2 шляхом надіслання 01 квітня 2011 року претензії кредитора нотаріусу Одинадцятої київської державної нотаріальної контори (а. с. 15, 16, 54).

Отримавши свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , АТ КБ "ПриватБанк" одразу ж пред`явило вимогу до спадкоємця позичальника ОСОБА_2

Відтак, банком пред`явлено вимогу до спадкоємця з дотриманням строку, визначеного ч. 2 ст. 1281 ЦК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

25 грудня 2012 року, після видачі спадкоємцеві ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , державний нотаріус Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Тютюн І.М. надіслала АТ КБ "ПриватБанк" листа, в якому повідомила банк про отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину за законом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

У п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) зазначено, що термін позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки-пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю п`ять років.

Проте суд вважає, що сторони кредитного від 27 січня 2007 року №k3XRFB04070200 не досягли у належній формі згоди щодо збільшення позовної давності, позаяк п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та Сміяном І.О. кредитного договору, оскільки такі Умови не містять підпису позичальника; позивачем не надано наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались (такий висновок суду відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постановах від 11 березня 2015 року у справа №6-16цс15, від 04 листопада 2015 року у справі №6-1926цс15, а також правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 29 січня 2018 року у справі №229/2048/16-ц).

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач дізнався про особу спадкоємця, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 і добровільно не виконала зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором від 27 січня 2007 року №k3XRFB04070200, у грудні 2012 року. З зазначеного моменту розпочався перебіг строку позовної давності.

З позовом до суду банк звернувся 12 грудня 2018 року, тобто після спливу позовної давності.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

У ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про застосування позовної давності (а. с. 75).

Ч. 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зважаючи на те, що позовна давність щодо вимог АТ КБ "ПриватБанк" про стягнення заборгованості від 27 січня 2007 року №k3XRFB04070200 зі спадкоємця після смерті ОСОБА_2 - ОСОБА_1 спливла, відповідачем зроблено заяву про застосування позовної давності, суд дійшов висновку про необхідність відмовити АТ КБ "ПриватБанк" у задоволенні його позовних вимог.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16, 256, 257, 259, 261, 267, 526, 530, 533, 536, 549, 550, 551, 553, 554, 610, 625, 1049, 1050, 1054, 1055, 1216-1218, 1258, 1259, 1261, 1268-1270, 1281 Цивільного кодексу України, та, керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук