Справа № 204/1300/19
Провадження № 2/204/828/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Невеселій К.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі - продажу від 22 жовтня 2007 року. Також у квартирі зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Однак, відповідачі, з листопада місяця 2016 року у квартирі не проживають, житлом не користуються, своїх речей в ньому не залишили, комунальні послуги та витрати на утримання житла не сплачують. Відповідачі постійно проживають в АДРЕСА_8. У позивача виникла необхідність у продажі вищевказаної квартири з подальшим переїздом на постійне місце проживання в м АДРЕСА_2 до своєї родини: дружини та дітей. У зв`язку з неможливістю особистої присутності відповідачів при здійсненні процедури зняття з реєстраційного обліку у Відділі формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради позивач вимушений звернутись до суду.

Судом вірно визначено найменування третьої особи як Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.

У судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не з`явились в судове засідання, проте, останніми, на адресу суду були подані, від кожного окремо, письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно яких останні повідомляи, що дійсно не проживають за спірною адресою: АДРЕСА_1 , а постійно проживають в м. Баку , Республіки Азербайджан, також зазначили, що мають там і місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, клопотав перед судом про вирішення справи відповідно до діючого законодавства.

Вислухавши позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

В судовому засіданні встановлено, що власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 є ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 22 жовтня 2007 року (арк.с.15).

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном.

Як вбачається з довідки відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . До складу зареєстрованих осіб входять: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які тільки зареєстровані у домоволодінні, однак, у ньому не проживають (арк.с.14).

Зазначені обставини підтвердили свідки - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були допитані в судовому засіданні, кожний окремо.

Так, свідок ОСОБА_6 , допитана в судовому засіданні, пояснила суду, що вона з 2018 року є Головою правління ОСББ «Робочий», за цей час займалась оформленням всіх документів мешканців, а тому може підтвердити той факт, що відповідачі дійсно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживають за цією адресою. Зі слів позивача свідку стало відомо про те, що відповідачі - його дружина та діти, постійно проживають на батьківщині у м .Баку, Республіка Азербайджан .

Свідок ОСОБА_8 , допитана в судовому засіданні, зазначила, що проживає за адресою: АДРЕСА_6 разом з чоловіком з 2004 року. Вона є сусідкою позивача та знає, що жінка та діти ОСОБА_1 поїхали на свою Батьківщину до Республіки Азербайджан. Наразі позивач проживає у квартирі один, сплачує комунальні послуги самостійно.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 зазначила, що працює консьєржем у 2 під`їзді буд. АДРЕСА_7 та знає родину ОСОБА_2, як порядну родину, яка більше 10 років тому назад переїхала до цього будинку для проживання. Приблизно у 2015 році дружина та діти позивача поїхали до Республіки Азербайджан на батьківщину та більше не повертались. У зазначеній квартирі позивач проживає наразі один.

З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.

Як вбачається з Акту про фактичну відсутність за місцем проживання від 05.08.2018 року, дружина ОСОБА_1 та його двоє дітей зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , проте не проживають за місцем реєстрації з листопада 2016 року по 01 січня 2019 року , особистих речей відповідачів у зазначеній квартирі немає; зазначене підтверджено підписом Голови правління ОСББ «Робочий» ОСОБА_6 ( арк.с.17).

Крім того, з Акту про фактичну відсутність за місцем проживання від 01.01.2019 року вбачається, що відповідачі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , однак не проживають за місцем реєстрації з 01 січня 2019 року і по теперішній час; особистих речей у квартирі немає (арк.с.18).

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що у квартирі АДРЕСА_8 , відповідачі не проживають понад один рік, а лише зареєстровані в ній.

Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі.

Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням.

Отже, позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вказану норму, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,273 ЦПК України, ст.ст. 317,319,321,386,391,405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар