Провадження № 2/344/8/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

за участі позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Ємельянової Н.В., представника відповідача Кобрин Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась в суд із позовом про визнання права власності на комору № VІa площею 2,9 кв.м в підвалі житлового будинку АДРЕСА_1 . У позовній заяві зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Первісним власником квартири була ОСОБА_2 , право власності у якої виникло на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Агенством по приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківська 10 червня 1993 року. Після смерті ОСОБА_3 , позивач успадкувала 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . А в подальшому набула ще 1/2 частку вказаної вище квартири, яка перейшла від ОСОБА_4 , згідно договору дарування від 31 липня 2013 року. Вказана квартира має загальну площу 66,0 кв.м., житлову - 39,0 кв.м. Крім того, за квартирою була закріплена комора у підвалі площею 2,9 кв.м., що підтверджується договором найму житлового приміщення від 20 червня 1986 року та актом здачі та приймання квартири, що укладався на підставі ордера № 000893 від 18 квітня 1986 року. Однак, при отриманні ОСОБА_2 та ОСОБА_4 свідоцтва про право власності на житло, що видавалося Агенством по приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківська, помилково не включено було до цього свідоцтва комору у підвальному приміщенні, хоча колишній власник користувався коморою до часу смерті, і позивач користується нею на даний час. Враховуючи те, що право власності на комору в підвалі у первинних власників квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виникло на підставі приватизації, яка здійснювалася на підставі рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 09 червня 1993 року, тому вона як спадкоємець та правонаступник попередніх власників квартири має право на вказану вище комору у підвалі, однак документів на право власності отримати шляхом приватизації не має можливості.

24 січня 2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого Івано-Франківська міська рада вважає зазначений позов безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. У відзиві зазначено, що право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку. Підвал розташований у підвальному приміщенні в будинку АДРЕСА_1 та є допоміжним приміщенням і не може бути переданий у власність позивача, оскільки є спільною сумісною власністю мешканців будинку і право користування даним приміщенням мають інші мешканці будинку.

Інших заяв по суті справи від учасників справи не надходило.

Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача, її представника, думку представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

Власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Право власності на 1/2 частину квартири ОСОБА_1 набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 вересня 2010 року, після смерті ОСОБА_2 .

Право власності на іншу 1/2 частину зазначеної квартири позивач набула згідно договору дарування від 31 липня 2013 року від ОСОБА_4 .

Перед цим право власності на зазначену квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_4 набули на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Агенством по приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківська 10 червня 1993 року, яке видано згідно рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 09 червня 1993 року.

Таким чином набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 за вказаними особами відбувся в порядку приватизації.

До моменту приватизації, за ОСОБА_2 , як основним квартиронаймачем, було закріплено право користування квартирою на підставі договору найму житлового приміщення від 20 червня 1986 року та ордеру № 000893 від 18 квітня 1986 року.

Із тексту акту приймання-передачі квартири, який є додатком до договору найму, вбачається, що за квартирою закріплена комора в підвалі, площа якої за даними технічного паспорту складає 2,9 кв.м.

Нотаріально посвідченими заявами співвласники будинку АДРЕСА_1 надали згоду позивачу на приватизацію частини підвального приміщення.

За приписами ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02 березня 2004 року було встановлено, що положення ч. 1 ст. 1, положення п. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" треба розуміти так: 1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. 1.2. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

В ст. 1 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення.

Спірна комора у підвальному приміщенні є допоміжним приміщенням, що також підтверджується п. 7 акту приймання-передачі квартири, у якому вона зазначена як «інше обладнання місць загального користування».

Відповідно до ч. 2 ст. 5 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи що спірне підвальне приміщення (комора) є допоміжним приміщенням будинку АДРЕСА_1 , визнання права власності на нього за позивачем позбавлене правових підстав.

На підставі викладеного, відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ч. 2 ст. 5 «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», керуючись ст.ст. 2, 89, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нежитлове приміщення - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Бабій О.М.

Повний текст рішення складено та підписано 03 червня 2019 року.