КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 755/14556/18 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Винниченко Л.М.

28 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.,

секретаря судового засідання: Дячук І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно та стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 трирічного віку.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 вересня 2018 року до досягнення старшою дитиною повноліття; потім по 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 вересня 2018 року і до досягнення сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років. У решті заявлених вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про залишення позовних вимог без задоволення. Посилається на

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6732/2019
В обґрунтування своїх доводів вказує, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі та разом із дітьми проживають спільно однією сім`єю. Зазначає, що відповідач є годувальником сім`ї, а позивач фактично з моменту реєстрації шлюбу увесь час перебуває у декретних відпустках і не має власного доходу. Звертає увагу на те, що відповідач повноцінно займається вихованням своїх синів, має з ними тісний емоційний зв`язок, приділяє максимум часу їхньому вихованню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Зазначила, що відповідач зареєстрований та проживає в іншій квартирі, ніж позивач та діти.

Вказала, що після народження першої дитини жодного дня не перебувала у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, працюючи неповний робочий тиждень. Звертає увагу на те, що саме через відсутність засобів для існування позивач змушена працювати, а відповідач має стабільний дохід та може сплачувати аліменти.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 зазначили, що відповідач погоджується із резолютивною частиною рішення суду щодо стягнення аліментів, однак не погоджуються із мотивувальною частиною а саме, що відповідач не проживає разом з дружиною та дітьми та не приймає участь в утриманні останніх.

ОСОБА_3 заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що остання не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач і відповідач мешкають окремо, діти проживають з позивачем та перебувають на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, працевлаштований, має ще одну малолітню дитину від іншого шлюбу, тому підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. У частині стягнення аліментів на користь позивача до досягнення меншою дитиною трьох років з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьохрічного віку, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини у заявленому розмірі.

З такими висновком суду погоджується колегія суддів, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 22 жовтня 2014 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зроблений відповідний актовий запис за № 2773 (а. с. 14).

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про народження (а. с. 12, 13).

ОСОБА_3 знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років з 10.06.2018, про що свідчить довідка видана Державною установою «Інститут нейрохірургії ім. академіка А.П. Ромоданова НАМН України» від 14.09.2018 № 200-02 (а. с. 11).

Разом з тим, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено , що позивачка фактично у вказаній відпустки не перебувала , а була вимушена працювати для матеріального забезпечення себе та своїх дітей. Фактично діти сторін по справі проживають з матір`ю та перебувають на її забезпеченні.

Позивач зазначає, що вимушена просити допомоги у своїх батьків, які являються інвалідами ІІ групи і змушені жити на пенсію по інвалідності, натомість відповідач являється працездатною особою, працевлаштований та має змогу сплачувати аліменти. Вказує, що з відповідачем разом не проживають, у зв`язку із чим вона потребує матеріальної допомоги для утримання її та їхніх дітей, оскільки ОСОБА_2 ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати дітей.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

За ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що діти сторін: с ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю ОСОБА_3 та перебувають на її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів, витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене та те, що діти проживають з позивачем та перебувають на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, працевлаштований, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про необхідність стягнення із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 вересня 2018 року до досягнення старшою дитиною повноліття; потім по 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину правильними.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу.

Для виникнення у дружини права на аліменти від її чоловіка потрібна сукупність вказаних вище фактів.

Встановлено, що ОСОБА_2 із 27.08.2013 по грудень 2018 року працював у Київському міському пологовому будинку №5 на посаді акушер-гінеколога. Із 11.12.2018 і по теперішній час працює на посаді лікар акушер-гінеколог у ТОВ «Пологовий будинок «Лелека».

Згідно з ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

За наведеного, колегія суддів також погоджується із висновками суду першої інстанції про стягнення аліментів на користь дружини.

Як вже раніше зазначалося при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідач та його представник погодились із резолютивною частиною рішення суду першої інстанції та вказали про можливість сплачувати аліменти в розмірі визначеному судом.

Разом з тим, відповідач не погоджується із мотивами суду про те, що сторони по справ проживають окремо й батько не приймає участь в утриманні дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_2 , звертаючись до суду із апеляційною скаргою не ставив питання про зміну мотивувальної частини оскаржуваного рішення. При розгляді справи в суді апеляційної інстанції не спростував зазначені доводи суду першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів, а тому колегія суддів позбавлена можливості змінити вказане рішення суду першої інстанції.

Крім того, в суді апеляційної інстанції не знайшло свого підтвердження, що відповідач проживає разом із позивачем та дітьми, враховуючи інше його місце реєстрації.

За наведеного, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складно 30.05.2019.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова