Романівський районний суд Житомирської області
31 травня 2019 року смт. Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Бабича С.В., з участю секретаря судового засідання Розвадовського В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агромир Захід» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі, -
В березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агромир Захід» (далі ТОВ «Агромир Захід»), в якому просить розірвати договір оренди успадкованої нею земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , що був укладений 1 березня 2013 року між ОСОБА_2 та відповідачем. Окрім цього, позивач просить стягнути з ТОВ «Агромир Захід» на її користь 2827,42 грн заборгованості по орендній платі за 2018 рік, оскільки протягом вказаного періоду відповідні розрахунки з нею проведені не були.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що нею було подано позов до ТОВ «Агромир Захід», в якому вона просила розірвати вищевказаний договір та стягнути заборгованість по орендній платі, однак постановою Житомирського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року позов задоволено частково, ухвалено стягнути з ТОВ «Агромир Захід» на її користь заборгованість по орендній платі. У задоволенні позову в частині розірвання договору оренди відмовлено.
Не погоджуючись з висновком суду апеляційної інстанції, позивач вказала, що ТОВ «Агромир Захід» жодного разу не виконало свого зобов`язання по виплаті орендної плати, не здійснивши при цьому альтернативного способу виконання договірного зобов`язання шляхом внесення суми боргу в депозит нотаріуса або нотаріальної контори, чим істотно порушує умови спірного договору.
Дослідивши матеріали даної справи та матеріали цивільної справи № 290/183/18 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агромир Захід» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі, суд прийшов до наступного висновку.
Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено у зв`язку з тим, що укладений договір не набув чинності.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Романівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в частині розірвання договору оренди відмовлено з інших підстав та стягнуто з ТОВ «Агромир Захід» на її користь орендну плату в сумі 9814,20 грн. Дана постанова набрала законної сили 12 грудня 2018 року.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції дослідив порядок переходу права власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні та підстави припинення права користування орендованою земельною ділянкою внаслідок систематичної несплати орендної плати протягом 2013-2017 років та встановив, що така підстава для розірвання спірного договору відсутня з незалежних від орендаря причин.

13 березня 2019 року ОСОБА_1 подала до Романівського районного суду новий позов з тими ж самими сторонами (позивач - ОСОБА_1 , відповідач - ТОВ «Агромир Захід»), про той самий предмет (розірвання договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , укладений 1 березня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агромир Захід»).

Підставою вищевказаного позову в частині вимог щодо припинення правовідношення позивач зазначила, що ТОВ «Агромир Захід» не виконує свої зобов`язання по виплаті орендної плати протягом 2013-2018 років, чим істотно порушує умови укладеного договору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обставини, якими позивач обгрунтовує позов, поданий 13 березня 2019 року (щодо вимоги про розірвання укладеного договору), за своєю суттю та змістом є тотожним обставинам, якими обгрунтовувався позов з тією ж вимогою, що поданий нею у лютому 2018 року (наявність систематичної несплати орендарем орендної плати за користування земельною ділянкою протягом 2013-2017 років). Отже, позивач просить захистити її право на майно, яке перебуває у користуванні, шляхом припинення правовідношення з підстав невиконання стороною укладеного договору своїх зобов`язань протягом конкретного періоду, що вже було предметом судового розгляду, за наслідком якого ухвалене рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Встановивши наявність судового рішення, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд вважає, що провадження у даній справі в частині вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав несплати орендної плати протягом 2013-2017 років підлягає закриттю.

Керуючись статтею 255 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агромир Захід» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі у частині вимог про розірвання договору оренди земельної ділянки з підстав несплати орендної плати протягом 2013-2017 років.

Ухвалу може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її постановлення в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя С.В. Бабич