ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1412/18 Номер провадження 22-ц/814/1402/19Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів: Одринської Т.В., Пікуля В. П.,

за участю секретаря Зеленської О.І.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Софія-2010»

на заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2018 року, ухваленого у складі головуючого судді - Даценка В.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Софія-2010», треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «СК «Здорово» про стягнення майнової шкоди, яка завдана внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року ОСОБА_1 , звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути на її користь з Приватного підприємства «Софія-2010» майнову шкоду у розмірі 44150,33 грн., яка завдана внаслідок ДТП.

Свої вимоги мотивувала тим, що 05 вересня 2017 року близько 11 год. 30 хв. в м. Тернівка на перехресті вулиці Петрова та вулиці Некрасова, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Камаз-54112 д.н.з НОМЕР_1 з причепом марки КЗАП -9370 д.н.з. НОМЕР_2 при здійснені повороту ліворуч не вжив заходів, не впевнився в небезпеці та тому, що він не створить перешкод іншим учасникам руху, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_3 , який зазнав механічних ушкоджень, водієм якого був ОСОБА_3 Автомобіль марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_3 , належить на праві власності їй, ОСОБА_1

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25.09.2017 року ОСОБА_2 був визнаний винним в порушенні Правил дорожнього руху, та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля Камаз-54112 д.н.з НОМЕР_1 з причепом марки КЗАП -9370 д.н.з. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «СК Здорово». Про факт ДТП страховик був повідомлений завчасно. Свого експерта для визначення розміру шкоди, яка була завдана її автомобілю, страховик не надіслав внаслідок чого, в порядку ст.34 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач був вимушений самостійно обирати оцінювача. Відповідно до звіту судового експерта Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України Бондаренка Г.ЄП. вартість майнового збитку складає 43789 грн 53 коп. Крім матеріальних збитків, позивач поніс витрати з оплати робіт по проведенню незалежної оцінки майна в розмірі 177,80 грн. та поштові витрати на оплату рекомендованих поштових відправлень на адресу страховика, ПП «Софія-2010» та водія ОСОБА_2 в розмірі 183 грн.

Заочним рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Софія-2010», третя особа - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «СК «Здорово» про стягнення майнової шкоди, яка завдана внаслідок ДТП - задоволено частково.

Стягнуто з Приватного підприємства «Софія-2010» на користь ОСОБА_1 43789 грн 53 коп. страхового відшкодування, 177 грн.80 коп. витрат за оплату робіт по проведенню незалежної оцінки майна.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Приватного підприємства «Софія-2010» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 701 грн. 88 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем доведено позовні вимоги в обсязі визначеному судовим експертом, у зв`язку з чим з ПП «Софія-2010», як власника автомобіля та роботодавця винної у ДТП особи, підлягає стягненню на користь позивача завдана шкода.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 березня 2019 року заяву Приватного підприємства «Софія-2010» про перегляд заочного рішення від 04 жовтня 2018 року постановленого у даній справі залишено без задоволення.

З даним рішенням суду не погодилося приватне підприємство «Софія-2010» та подало на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскільки на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована у третьої особи, то обов`язок відшкодувати шкоду позивачу покладається на неї. Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував правову позицію викладену у постанові Великої палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року, відповідно до якої покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відзив до суду апеляційної інстанції позивачем не подано.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом вірно встановлено, що 05 вересня 2017 року близько 11 год 30 хв в м.Тернівка на перехресті вул. Петрова - вул. Некрасова ОСОБА_2 . працюючи водієм ПП «Софія-2010» та керуючи належним його керівнику - ОСОБА_4 автомобілем Камаз-54112 д.н.з НОМЕР_1 з причепом марки КЗАП - 9370 д.н.з. НОМЕР_2 , при здійснені повороту ліворуч, не впевнившись в небезпеці, що він не створить перешкод іншим учасникам руху, скоїв зіткнення з належним ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 , автомобілем марки «Citroen Jumper». Внаслідок даної ДТП, автомобіль марки «Citroen Jumper», зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП, що сталася 05 вересня 2017 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. (а.с.23)

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником пошкодженого автомобіля марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (а.с. 9)

Також з матеріалів справи вбачається, що автомобіль Камаз-54112 д.н.з НОМЕР_1 на праві власності належить ОСОБА_5 , причеп марки КЗАП - 9370 д.н.з. НОМЕР_2 належить ОСОБА_6. На час ДТП вказані транспортні засоби перебували в користуванні ПП « Софія -2010».

ОСОБА_2 на час ДТП перебував у трудових відносинах з ПП «Софія-2010» та керував вказаним транспортним засобом.

Згідно висновку спеціаліста від 11 жовтня 2017 року № 19/12.2/1045 про визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_3 , сума матеріального збитку, внаслідок ДТП складає: 43789 грн. 53 коп. (а.с.25-43).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що, ПП «Софія-2010» повинно нести відповідальність за шкоду, завдану його працівником, власнику транспортного засобу «Citroen Jumper» ОСОБА_1

Проте, колегія судів з таким висновком погодитися не може, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відступаючи від правового висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, згідно з яким право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи, навіть, якщо його цивільно-правова відповідальність застрахована, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про те, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах ліміту страхового відшкодування покладається на його страховика - ПрАТ «СК «Здорово».

Також з матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ПП «Софія-2010», як користувача автомобіля Камаз-54112 д.н.з НОМЕР_1 та причепу марки КЗАП - 9370 д.н.з. НОМЕР_2 за шкоду, завдану третім особам була застрахована у ПрАТ «СК «Здорово», що підтверджується страховими полісами АК/7066075 та № АК/7066070 (а.с. 15).

Як вбачається з полісів № АК /7066075 та № АК/7066070 від 18 липня 2017 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн., а сума матеріального збитку, внаслідок ДТП згідно висновку спеціаліста від 11 жовтня 2017 року № 19/12.2/1045 складає 43789 грн. 53 коп., тобто в межах страхового відшкодування.

07 вересня 2017 року ОСОБА_1 направила заяву про виплату страхового відшкодування по договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, однак страхова компанія страхове відшкодування не виплатила.

Суд першої інстанції обмежився лише висновком, що відповідач повинен нести відповідальність за шкоду, завдану його працівником, власнику транспортного засобу «Citroen Jumper», не звернуши уваги не те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Здорово».

Суд першої інстанції не врахував також ї те, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що позовні вимоги у цій справі були заявлені до завдавача шкоди, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі договору страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком, висновок суду першої інстанції про те, що шкода, має бути відшкодована заподіювачем, є неправильним.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з відповідача майнової шкоди без урахування положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто до вирішення питання про відшкодування заподіяної шкоди за рахунок страховика.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування судом матеріального або процесуального права.

Таким чином суд першої інстанції не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

З урахуванням викладеного рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Оскільки рішення суду скасовано, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 п. 2 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381, 384 ЦПК України, апеляційній суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Софія-2010» - задовольнити.

Заочне рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 жовтня 2018 року - скасувати. Ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Софія-2010», треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «СК «Здорово» про стягнення майнової шкоди, яка завдана внаслідок ДТП, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Софія-2010» понесені судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови суду складено 07 травня 2019 року.

Головуючий суддя: О.О. Панченко

Судді: Т.В. Одринська

В.П. Пікуль