РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/14711/18

Провадження № 2/643/1416/19

16.05.2019 Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого судді Букреєвої І.А., за участю секретаря Саілян Д.В.. позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатного батька,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення додатковий витрат на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 4 008 грн. Позивач не має фізичної можливості працювати, отримує пенсію , інших доходів не має. Він постійно потребує ліків, проходження планових обстежень та лікування, на що не вистачає пенсії, яку він отримує. Відповідачі ніяк не допомагають позивачу.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі, просила суд відмовити у його задоволенні. Подала письмові заперечення проти позову, у яких зазначила, що позовні вимоги безпідставні.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, направила до суду свої заперечення що до позову , в яких проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, дослідивши доводи учасників справи, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Нормами статті 202 Сімейного кодексу України визначено, що повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Таким чином, непрацездатним і таким, що потребують матеріальної допомоги батькам, надається право звернутися до суду за примусовим стягненням аліментів зі своїх дітей. Обов`язок виплачувати аліменти своїм батькам в судовому порядку може бути покладено тільки на повнолітніх дітей.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є доньками позивача ОСОБА_1 що підтверджує копіями свідоцтва про народження та не заперечується відповідачами (а. с. 16,17 ).

З довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №123571 , виданої 25.01.2016 року, вбачається що ОСОБА_1 з 19.01.2016 року встановлена друга група інвалідності безстроково (а. с. 18).

Відповідно до наданої позивачем медичної документації, а саме виписки із амбулаторної карти, виданої Комунальним закладом охорони здоров`я «Ізюмська центральна міська лікарня» ОСОБА_1 страждає рядом хронічних захворювань (а. с. 15).

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п.21 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним.

Статтею 201СК України визначено обов`язкові умови та підстави покладення на дітей обов`язку утримувати своїх батьків: діти досягли вісімнадцяти років; батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров`я; батьки потребують матеріальної допомоги; відсутні обставини для звільнення дітей від обов`язку утримувати своїх батьків.

Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов.

При цьому судом враховуються всі інтереси сторін: непрацездатність батьків та їх потреба у матеріальній допомозі, матеріальне становище дітей, догляд дітей за батьками тощо. Також до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність в батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Таким чином, в кожному конкретному випадку суд враховує всі види заробітку чи доходу як дітей так і батьків, та інші обставини і визначає розмір аліментів.

Відповідно до вимог ст. 203 СК України, дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Водночас суд вважає, що позивачем не доведено та не надано обґрунтованого розрахунку позовних вимог, а підстави обчислення суми витрат у розмірі 4 008 грн. документально не обґрунтовані.

Так, суду надані копії товарних чеків ( а.с. 12- 14 ) від 14-23 жовтня 2015 року з аптеки № 25 , що свідчать про придбання ліків невідомою особою в цей період часу. При цьому , у відповідності до наданої виписки з амбулаторної карти хворого ( а.с.15) ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні пізніше, а саме з 24 жовтня 2015 року по 02 листопада 2015 року. При цьому суду не надано доказів того , що саме ці ліки , товарні чеки на які надані суду, були призначені позивачу і ОСОБА_1 був вимушений придбати їх за власний рахунок.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із наданої довідки ( а.с.10 ) ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію у розмірі 1 862 грн. 83 коп. станом на вересень 2018 року , інформація про розмір пенсії станом на травень 2019 року суду не надана. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 23 березня 2018 року на його утримання стягнуті аліменти з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/10 частини зі всіх видів заробітку щомісячно ( а.с.4-6)

Суд наголошує , що збирання доказів у цивільних справах не є обо вязком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивача; оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, вони відносяться за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 11-13, 81, 141, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатного батька відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складений 21 травня 2019 року.

Суддя