РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м. Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області

в особi суддi Харечка С.П.,

з участю: секретаря Левчук Д.О.,

відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 . адвоката Власик В.Я.

розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права , шляхом достягнення заборгованості за донарахованими відсотками, яка виникла за кредитним договором -

В С Т А Н О В И В :

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за донарахованими відсотками за кредитним договором №014/53-05/60961 від 30 травня 2007 року, яка станом на 01 червня 2018 року становить 18415,97 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 465241,47 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір у сумі 6978,62 грн.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 30 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/53-05/60961, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 37370 доларів США строком до 28 травня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,850%.У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №014/53-05/60961 від 30 травня 2007 року, відповідно до якого останній виступив поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором та несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору у 2010 році ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Острозького районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 29 березня 2010 року позов банку було задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №014/53-05/60961 від 30 травня 2007 року в сумі 275052,49 грн. Оскільки рішення суду виконано не було банк продовжив нараховувати відсотки та пеню, а тому з 29 березня 2010 року по 01 червня 2018 року заборгованість по сплаті відсотків становить 18415,97 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 465241,47 грн.

10 грудня 2018 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає його безпідставним. Вказав, що рішення Острозького районного суду Рівненської області від 29 березня 2010 року про стягнення з нього та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором виконане, а виконавче провадження №50651717 про стягнення 275052,49 грн. закінчене 05 грудня 2018 року у зв`язку з повним стягненням боргу. А тому вважає, що на час звернення до суду з позовом у 2010 році про дострокове стягнення всієї суми боргу за кредитним договором, настав строк виконання договору в повному обсязі. Банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії даного кредитного договору, а тому поза межами строку дії договору домовленості з позивачем про порядок повернення позики немає.

Відповідач ОСОБА_2 у поданому ним відзиві також просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що строк кредитного договору №014/53-05/60961 від 30 травня 2007 року, за яким він взяв на себе солідарну з позичальником відповідальність, уклавши договір поруки, закінчився в 2010 році, коли банк звернувся з позовом до Острозького районного суду про дострокове стягнення заборгованості. Вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом відповідно до ст.1054 ЦК України можливе лише протягом строку кредитного договору. Крім того, вказав, що його відповідальність за договором поруки від 30 травня 2007 року, згідно п.4.1 договору, припинилася у 2013 році, а саме після спливу трирічного строку з дня настання строку виконання боргового зобов`язання. А тому, позовні вимоги про стягнення відсотків за кредитним договором вважає безпідставними.

будучи раніше присутньою у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Вказала, що слід відхилити твердження відповідачів щодо відсутності підстав для донарахування процентів за кредитним договором після постановлення рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на позиції Верховного суду, викладених у постановах від 28.02.2018 року у справі №477/281/15-ц, від 14.03.2018 у справі №188/1029/15-ц, від 13.12.2018 у справі №913/11/18. З позовом про стягнення процентів за кредитним договором позивач звернувся в межах строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Власик В.Я. у судовому засіданні просили у позові відмовити з підстав, викладених у відзивах на позов.

Заслухавши пояснення учасників процесу, суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 травня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №014/53-05/60961, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у вигляді невідновлюваної кредитної лінії з лімітом 37370 доларів США строком до 28 травня 2027 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,850%.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30 травня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №014/53-05/60961, відповідно до якого останній виступив поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором та несе солідарну відповідальність перед банком у тому ж обсязі, що і боржник.

У зв`язку з порушенням позичальником умов кредитного договору у 2010 році ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Острозького районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №014/53-05/60961 від 30 травня 2007 року.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 29 березня 2010 року позов банку було задоволено, стягнуто з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором №014/53-05/60961 від 30 травня 2007 року в сумі 275052,49 грн. (а.с.64).

Вказане рішення набрало законної сили і було звернуто до виконання.

Оскільки рішення суду виконано не було, банк продовжив нараховувати відсотки та пеню, а тому з 29 березня 2010 року по 01 червня 2018 року заборгованість по сплаті відсотків становить 18415,97 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 465241,47 грн., а тому 09 жовтня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення з відповідачів заборгованість за донарахованими відсотками за кредитним договором №014/53-05/60961 від 30 травня 2007 року.

Як вбачається з постанови головного державного виконавця Рівненського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Павелко Л.М. про закінчення виконавчого провадження від 05 грудня 2018 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-119, виданого 29.03.2010 року Острозьким районним судом, про стягнення 275052,49 грн. закінчено, сума боргу повністю стягнута та перерахована стягувачу.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У пункті п.6.5 кредитного договору сторони встановили, що у випадку невиконання чи неналежного виконання кредитних зобов`язань, кредитор має право вимагати дострокового стягнення, а позичальник зобов`язався на вимогу кредитора здійснити повернення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій.

Таким чином, ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку з боржника та поручителя, про що свідчить рішенняОстрозького районного суду Рівненської області від 29 березня 2010 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ВАТ «Райффайзен Банк Аваль».

А тому, суд вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів, адже звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Тому положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Таким чином, позовні вимогипро стягнення заборгованості за донарахованими відсотками за кредитним договором №014/53-05/60961 від 30 травня 2007 року є безпідставними.

Разом з тим, суд не погоджується з твердженням представник позивача про те, що позивач правомірно нараховував проценти за кредитним договором після постановлення рішення суду про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись при цьому на позиції Верховного суду, викладені у постановах від 28.02.2018 року у справі №477/281/15-ц, від 14.03.2018 у справі №188/1029/15-ц, від 13.12.2018 у справі №913/11/18.

Як вбачається з постанови від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) для формування єдиної судової практики при розгляді справ зазначеної категорії Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного Верховним Судом України 23 вересня 2015 року в постанові у справі № 6-1206цс15. Зазначеною постановою було розтлумачено положення ЦК України таким чином, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняло правовідносин сторін кредитного договору. Також не звільняло боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляло кредитора права на отримання штрафних санкцій і процентів, передбачених умовами договору та ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, звертаючись із позовом про дострокове стягнення у повному обсязі за кредитним договором тіла кредиту, заборгованості за процентами та пені, кредитор змінив умови кредитного договору щодо строку його дії, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно на погашення такої заборгованості засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо в рішенні суду вказана заборгованість за кредитним договором у повному обсязі (дострокове стягнення), то невиконання такого рішення не зумовлює виникнення у кредитора права на стягнення процентів та пені, передбачених кредитним договором. У кредитора (стягувача) виникає право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки суд відмовляє в позові з мотивів безпідставності нарахування відсотків за кредитом після винесення рішення про дострокове стягнення заборгованості, тому твердження відповідачів про пред`явлення вимоги до поручителя після спливу строку, встановленого у п.4.1 договору та ч.4 ст.559 ЦК України та спростування вказаного твердження представником позивача не заслуговує на увагу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10, 12, 89, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

У задоволені позову Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про захист порушеного права , шляхом достягнення заборгованості за донарахованими відсотками, яка виникла за кредитним договором відмовити.

Позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Код ЄРДПОУ 14305909, адреса м. Київ, вул.. Лєскова, буд. 9.

Відповідач: ОСОБА_1 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 21 травня 2019 року.

Суддя: С.П.Харечко