КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2019 року м. Київ

Справа №761/40970/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/6841/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

секретар Луговий Р.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Піхур О.В. 11 березня 2019 року в місті Києві, повний текст рішення складено 18 березня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів у розмірі 2000,00 грн щомісячно, починаючи із дня звернення до суду.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є донькою відповідача. Рішенням Ленінградського районного суду міста Києва від 18 квітня 2001 року стягнуто з ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 24 січня 2001 року і до досягнення нею повноліття та на додаткові витрати на її лікування в розмірі 250 грн щомісячно, починаючи з 24 січня 2001 року, до зміни стану її здоров`я. На підставі даного рішення, Ленінградським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист №2-1268 від 23 листопада 2009 року. Однак, відповідач не сплачував в повному обсязі аліменти на її утримання, що значно ускладнювало її життя. На даний час, позивачу виповнилося 23 роки. З дитинства їй було встановлено діагноз - «епісиндром резид-органічного генеза з частими приступами» та вона перебувала на «Д» обліку у невропатолога, що підтверджується довідкою №158 від 24жовтня 2000 року. Також її хворобливий стан підтверджується історією хвороби №25490 від 11 листопада 1999 року, витягами з історії хвороби №2027, №2073, №988, виписками із медичної карти стаціонарного хворого №73, №4371, №7575, №15564, №7651, №13456, 8861, 846,8933,11238, та було встановлено ІІ групу інвалідності. Солом`янською міжрайонною МСЕК 28 листопада 2017 року було видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії AB №0969021, в якій визначено безстроково ІІІ групу інвалідності з 01 січня 2018 року, причина інвалідності - з дитинства, видано посвідчення серії НОМЕР_1 , було призначено державну соціальну допомогу в розмірі 1161,60 грн щомісячно. Зазначає, що вона потребує постійного лікування та витрачає значні грошові кошти на придбання лікарських препаратів, беручи грошові кошти в борг. Проте відповідач матеріальної допомоги не надає, хоча йому достеменно відомо про стан здоров'я доньки. На неодноразові прохання про допомогу він не реагував. Відповідач являється матеріально забезпеченою людиною, отримує значні доходи, однак матеріально не допомагає, у зв`язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліменти в розмірі 1000,00 грн щомісячно починаючи з 22 жовтня 2018 року, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи прожитковий мінімум для працездатної особи, встановлений станом на 01 січня 2019 року в розмірі 1921,00 грн, матеріальне становище сторін, інші обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема те, що позивачу, відповідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0969021, протипоказана важка фізична праця, але рекомендована легка праця зі зменшеним об`ємом праці, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Не погодився із вказаним судовим рішенням відповідач, його представником подана апеляційна скарга, оскільки вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального і матеріального права та не встановив всіх обставин справи. Вказує на те, що єдиним видом доходів відповідача є підприємницька діяльність, яка значних доходів не приносить, та суд не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази його матеріального становища, які б свідчили про можливість платити аліменти в будь-якому розмірі. Зазначає, що обов`язок утримувати повнолітню, непрацездатну дитину покладається на обох батьків. Під потребою матеріальної допомоги розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги - пенсій та допомоги у зв`язку з інвалідністю. При цьому якщо особа, хоча і є інвалідок з дитинства, але отримала професію та самостійно заробляє гроші, вона не може вимагати утримання від своїх батьків. Разом з тим, в матеріалах справи відсутня інформація щодо реального матеріального становища позивача, наявності доходу, чи відсутності такого, судом під час розгляду справи обставини матеріального становища позивача не з`ясовувались. Вказує на те, що в позовній заяві позивач обґрунтовує необхідність надання матеріальної допомоги тим, що значні кошти витрачає на лікування, проте в матеріал справи відсутні документи які б свідчили про це, або документи, які б свідчили про потребу в лікуванні. Також зазначає, що позивач свідомо вчиняє дії, які можуть призвести до погіршення її стану здоров`я та загострення симптоматичної епілепсії, як наслідок, суттєве збільшення витрат на лікування позивача.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_3 заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Відповідач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній, просив про задоволення заявлених вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.6/.

Рішенням Ленінградського районного суду міста Києва від 18 квітня 2001 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 24 січня 2001 року і до досягнення нею повноліття та на додаткові витрати на її лікування в розмірі 250 грн щомісячно, починаючи з 24 січня 2001 року, до зміни стану її здоров`я /а.с.7/.

Згідно довідки - розрахунку від 27 березня 2018 року заборгованості по стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі ј частини з усіх видів доходів з 17 жовтня 2012 року по 10 жовтня 2013 року становить 14600,90 грн. Загальна сума заборгованості становить 89928,40 грн /а.с.15, 16/.

Позивачу було встановлено діагноз - «епісиндром резид-органічного ґенеза з частими приступами» з перебуванням на «Д» обліку у невропатолога, що підтверджується довідкою №158 від 24 жовтня 2000 року, історією хвороби №25490 від 11 листопада1999 року, витягами з історії хвороби №2027, №2073, №988, виписками із медичної карти стаціонарного хворого №73, №4371, №7575, №15564, №7651, №13456, 8861, 846, 8933, 11238, 1131, 688 та було встановлено II групу інвалідності /а.с.17-32/.

Згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення від 25 вересня 2017 року позивачу призначено соціальну допомогу як інваліду з дитинства з 18 грудня 2015 року по 31 грудня 2017 року, інвалід з дитинства II групи /а.с.33/.

Солом`янською міжрайонною МСЕК 28 листопада 2017 року було видано довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0969021, в якій встановлено позивачу безстроково III групу інвалідності з 01 січня 2018, причина інвалідності - інвалід з дитинства, видано посвідчення серії НОМЕР_1 , було призначено державну соціальну допомогу в розмірі 1161,60 грн щомісяця. Відповідно висновку вищезазначеної довідки позивачу протипоказана важка фізична праця, лише легка праця зі зменшеним об`ємом праці /а.с.38, 39/.

Відповідач займається підприємницькою діяльністю та зареєстрований як фізична особа-підприємець, про що внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач являється засновником та керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАГЕЛЬ ГРУП» (Ідентифікаційний код юридичної особи, 38569838, місцезнаходження юридичної особи: 04060, м. Київ, вул. Щусева, будинок 8, квартира 2) /а.с.42-47/.

Згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №135863255 від 29 серпня 2018 року, ОСОБА_1 оформив у власність нежитлове приміщення, загальною площею 25,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.40-41/.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

В силу ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності.

Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Органи Пенсійного фонду та застрахована особа мають право в установленому законом порядку оскаржити рішення органів медико-соціальної експертизи (ст.31 цього Закону).

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, непрацездатним вважається та особа, що досягла загального пенсійного віку або вона є особою з інвалідністю.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища сторін у справі та необхідних витрат. До уваги приймається отримання особою пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у майна, що може приносити дохід тощо.

Обставини у вказаній справі свідчать про те, що позивач є донькою відповідача, вона є повнолітньою особою, їй встановлена ІІІ група інвалідності, при цьому органами МСЕК позивачу протипоказана важка фізична праця, лише легка праця зі зменшеним об`ємом праці, у встановленому законом порядку їй призначено державну соціальну допомогу в розмірі 1161,60 грн щомісяця.

В судовому засіданні апеляційного судом представник позивача визнав обставини щодо отримання позивачем державної соціальної допомоги та працевлаштування позивача, як то вказав відповідач в апеляційній скарзі.

Матеріали справи не містять даних про те, що позивач несе чи має потребу нести витрати на лікування чи інші потреби, що пов`язані з її станом здоров`я у розмірі, що перевищує її доходи. А отже стороною позивача не доведена обставина, що вона потребує матеріальної допомоги, яка в свою чергу зумовлює обов`язок відповідача по її утриманню.

Наведене не враховано судом першої інстанції, в зв`язку з чим має місце неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 березня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн, підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 03 червня 2019 року.