КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №357/562/19 головуючий у І інстанції: Ярмола О.Я.
провадження 22-ц/824/5439/2019 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 червня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого Сліпченка О.І., суддів Сержанюк А.С., Сушко Л.П.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2019 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , Білоцерківська міська рада в особі Відділу державного архітектурно-будівельного контролю БМР, управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з вищевказаним позовом, який обгрунтовув тим, що ОСОБА_1 здійснює самочинне будівництво за адресою АДРЕСА_2., що перешкоджає позивачу в користуванні його власністю та завдає йому шкоди, як власнику сусідньої квартири.

Позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_2 шляхом знесення самочинно збудованої частини будинку.

Крім того, позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом:

- встановлення зобов`язання Білоцерківській філії Пат «Київенерго» забезпечити відключення існуючого енергопостачання об`єкта будівництва,

- заборонити розроблення та узгодження проектів енергопостачання та виконання будь-яких робіт, пов`язаних з енергопостачанням вказаного об`єкта.

- заборонити продовження будівництва та виконання ремонтних робіт квартир АДРЕСА_3

- заборонити відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Білоцерківського міськрайонного управління юстицій в Київській області вчиняти будь-які дії по прийняттю в експлуатацію об`єкту, побудованого без будівельного паспорту виданого Управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради Київської області та видачі свідоцтва про право власності.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2019 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено відділу держаної реєстрації речових прав Білоцерківського міськрайонного управління юстицій в Київській області вчиняти будь-які дії пов`язані з прийняттям в експлуатацію об`єкту та видачі свідоцтва про право власності на квартири АДРЕСА_3 .

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Зазначає, що обраний судом спосіб забезпечення позову не передбачений вимогами законодавства та як нормами законодавства не передбачена заборона на прийняття в експлуатацію об`єктів нерухомого майна та видача свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 погоджується з висновками місцевого суду та зауважує, що невжиття вжитих заходів забезпечення позову може привести до неможливості виконання можливого судового рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позицію довірителя, інші учасники справи не з`явились.

У відповідності до вимог ст.ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановляючи ухвалу місцевий суд виходив з того, що невжиття вказаних заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а на задоволення інших вимог заяви про забезпечення позову суд не має правових підстав.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвстановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не встановив обсяг позовних вимог і відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати ОСОБА_2 , його позовним вимогам, оскільки позовні вимоги спрямовані на усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом знесення самочинно збудованої частини будинку.

Вимогами щодо заборонити вчиняти будь-які дії пов`язані з прийняттям в експлуатацію об`єкту позивач ставить під сумнів дотримання норм законодавства Білоцерківським міськрайонним управлінням юстицій в Київській області.

Крім того, таке вжиття заходів забезпечення позову є неприпустимим і таким, що порушує законні права та інтереси власника майна.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що постановляючи ухвалу, місцевий суд неповно з`ясував обставини, що призвело до постановлення помилкової ухвали, оскільки заходи забезпечення позову, які були вжиті не спрямовані на забезпечення позову, який виник між сторонами.

Також колегія суддів вважає, що при таких обставинах відсутнє обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, відсутні обґрунтовані мотиви, які б дали підставу для висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до хибного висновку, щодо застосування заходів забезпечення позову, через що постановлена ним ухвала відповідно до вимог ст. 376 ч.1 ЦПК України підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову належить відмовити як необґрунтованому.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 січня 2019 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: