Постанова

Іменем України

24 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 305/2617/14-ц

провадження № 61-30663св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О.,

Ступак О. В. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Управління Держгеокадастру в Рахівському районі Закарпатської області, Верхньоводянська сільська рада Рахівського району Закарпатської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Кондора Р. Ю., Собослоя Г. Г., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Верхньоводянська сільська рада Рахівського району, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що є власником земельної ділянки площею 0,085 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, і земельної ділянки площею 0,0456 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, обидві ділянки розташовані на території Верхньоводянської сільської ради Рахівського району. Право власності на землю підтверджується Державним актом серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, виданим 14 червня 1999 року. Попри наявність у нього оформленого права власності на землю, ОСОБА_2 самовільно захопив земельну ділянку площею 0,0456 га, обгородив її та використовує у власних цілях, на вимоги повернути ділянку не реагує. Відповідач стверджує, що ділянка насправді належить йому. З приводу самовільного захоплення земельної ділянки позивач неодноразово звертався до Верхньоводянської сільради, правоохоронних органів, на що отримував відповіді про необхідність звернення до суду за захистом своїх прав.

Посилаючись на ці обставини та положення статей 158, 212 ЗК України щодо судового захисту порушених земельних прав власника земельної ділянки шляхом повернення власнику самовільно захопленої земельної ділянки, позивач просив зобов`язати відповідача повернути належну йому самовільно захоплену земельну ділянку площею 0,0456 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Верхньоводянської сільської ради Рахівського району, шляхом знесення самовільно збудованої огорожі та усунути перешкоди в користуванні ділянкою.

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , Управління Держгеокадастру в Рахівському районі Закарпатської області, Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області про скасування рішення та визнання недійсним державного акта на землю.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 не є власником земельної ділянки площею 0,0456 га, розташованої на території Верхньоводянської сільської ради. Так, 22 січня 2014 року зареєстровано земельну ділянку площею 0,0456 га із кадастровим номером НОМЕР_2 та цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства на праві власності за ОСОБА_1 , підставою для реєстрації права власності став Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, виданий Верхньоводянською сільською радою 14 червня 1999 року. Проте державний акт не відповідає вимогам законодавства, оскільки до нього у невстановлений час внесений план зовнішніх меж (креслення) земельної ділянки площею 0,055 га, внесені зміни до реквізитів державного акта щодо земельних ділянок. Такі дії не були передбачені ЗК України (1990 року), ЗК України (2001 року), Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Держкомзему України від 04 травня 1999 року № 43, що діяли на той час.

Зі змісту державного акта вбачається, що станом на 14 червня 1999 року у ньому не було інших відомостей, крім тих, які стосувалися земельної ділянки площею 0,085 га, розташованої в урочищі «Мочарь» і призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Записи у державному акті щодо земельної ділянки площею 0,055 га вчинені у період між 08 лютого 2001 року і 11 лютого 2014 року, тому державний акт на цю земельну ділянку ОСОБА_1 не видавався, а внесення відповідних відомостей до акта є незаконним. Із визнанням незаконним державного акта на землю незаконним є й рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на землю, прийняте на підставі зазначеного акта. Рішення про надання ОСОБА_1 у власність спірної земельної ділянки прийняте Верхньоводянською сільською радою 08 лютого 2001 року, а фактично рішення про державну реєстрацію права власності на землю прийняте лише 11 лютого 2014 року.

Тим часом, спірна земельна ділянка протягом багатьох років перебувала у його користуванні, а 14 квітня 2011 року Верхньоводянська сільрада прийняла рішення, яким надала йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки площею 0,055 га у власність. Право власності не оформлене з об`єктивних причин (внаслідок тривалого лікування).

Посилаючись на викладене, позивач, із урахуванням уточнених вимог, просив поновити строк звернення до суду; визнати незаконним та скасувати рішення 14 сесії 23 скликання Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 08 лютого 2001 року «Про надання земельних ділянок» у частині надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,055 га в урочищі АДРЕСА_2, як таке, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси особи; Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, виданий Верхньводянською сільською радою Рахівського району 14 червня 1999 року на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_2 , визнати недійсним у зв`язку із внесенням до нього змін і доповнень у порядку та спосіб, які не передбачені чинним законодавством.

Суди неодноразового розглядали цю справу.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 08 липня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення 14 сесії 23 скликання Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 08 лютого 2001 року «Про надання земельних ділянок» у частині надання у приватну власність земельної ділянки площею 0,055 га в урочищі «Мочарь» ОСОБА_1 Визнано недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 , виданий 16 червня 1999 року на ім`я ОСОБА_1 , зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № НОМЕР_3, кадастровий номер НОМЕР_2 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не довів належними доказами самовільного захоплення спірної земельної ділянки, оскільки така ділянка не перебувала у його користуванні, так як указана ділянка перебувала в користуванні ОСОБА_2 , який користувався земельною ділянкою на момент винесення оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування та внесення спірних відомостей до державного акта ОСОБА_1 . Крім того, зазначено, що оспорений державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 14 червня 1999 року складений із порушенням Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації та зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, у зв`язку із чим вимоги ОСОБА_2 є законними та обґрунтованими.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 06 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 Первісний позов ОСОБА_1 задоволено. Усунено ОСОБА_1 перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0456 га із кадастровим номером НОМЕР_2 , розташованою на території Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області за адресою: АДРЕСА_2. Зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати огорожу та повернути ОСОБА_1 цю земельну ділянку.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішення про надання ОСОБА_2 земельної ділянки ані площею 0,055 га, ані площею 0,0456 га за адресою: АДРЕСА_2 » не приймалося, така ділянка йому не надавалася і в натурі не відводилася, не укладався щодо такої й договір оренди. Сам по собі факт користування протягом певного часу, хоча б і тривалого, земельною ділянкою ОСОБА_2 лише з усної згоди її власника ОСОБА_1 не породжує у користувача права власності на цю ділянку, від якої власник не відмовився і рішення та інші документи щодо прав на яку є чинними. Факт виникнення і оформлення встановленим порядком права власності або права користування земельною ділянкою підтверджується письмовими доказами, документами. Показання свідків не є належними і допустимими доказами щодо вказаних обставин, відповідно, не можуть мати доказового значення. Водночас такими показаннями може підтверджуватися фактичне користування земельною ділянкою як таке (що не заперечується й сторонами), проте, це не має значення для доказування факту виникнення відповідного права. З установлених у справі обставин випливає, що попри надання у свій час ОСОБА_1 згоди ОСОБА_2 на тимчасове користування земельною ділянкою, він зажадав припинення такого, фактичного повернення земельної ділянки, а протилежна сторона продовжує користуватися ділянкою, не повертає її власнику, безпідставно вважаючи своєю. Продовження користування земельною ділянкою без згоди її власника має ознаки самовільного, без належної правової підстави, землекористування.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У вересні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06 вересня 2017 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що він надав достатньо доказів, що підтверджують його законне право користування спірною земельною ділянкою. Ця земельна ділянка виділена йому рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Перше Травня» с. В. Водяне, яке викладено в протоколі цих зборів від 16 березня 1986 року № 2. Його, пенсіонера за віком, суд незаконно позбавив права на земельну ділянку, одержану на підставі чинного на той час закону. Апеляційний суд не зазначив, чому віддає перевагу словам представника відповідача за зустрічним позовом, а його доводи щодо часу користування спірною землею, підтверджені доказами, відкидає.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, та надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ указану справу передано до Верховного Суду.

Станом на час розгляду справи у Верховному Суді від інших учасників справи не надходило відзивів на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Позиція Верховного Суду

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення апеляційного суду - без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Щодо земельної ділянки ОСОБА_1 .

Судом установлено, що 14 червня 1999 року Верхньводянська сільська рада на підставі рішення сесії ради від 19 травня 1999 року видала ОСОБА_1 державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,085 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в урочищі «Мочарь» на території Верхньоводянської сільської ради. Ця ділянка в державному акті позначена на плані під № 1-с.

08 лютого 2001 року Верхньоводянська сільська рада на 14 сесії 23 скликання, керуючись Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 № 16-08 «Про приватизацію земельних ділянок» прийняла рішення «Про надання земельної ділянки та передачу у приватну власність», яким вирішила: надати ОСОБА_1 «земельну ділянку в розмірі 0,055 га, розміщену в АДРЕСА_2» як потерпілому від зсуву до зареєстрованої земельної ділянки в розмірі 0,085 га. Всього на даний час надати громадянину ОСОБА_1 0,14 га і передати у приватну власність» (п. 1); «Громадянину ОСОБА_1 внести зміни до державного акта на право приватної власності на землю» (п. 2).

На виконання цього рішення, 17 квітня 2001 року Земельно-кадастрове бюро Відділу земельних ресурсів Рахівського району виготовило «Технічний звіт з матеріалами по передачі у приватну власність земельної ділянки» за № 1-92 для будівництва та обслуговування жилого будинку гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_2, який містить відмітки «14.06.99 р.» і «по переселенню». Матеріали Технічного звіту містять «Акт про перенесення в натуру меж земельної ділянки» від 15 лютого 2001 року, за змістом якого перенесено в натурі межі земельної ділянки, наданої для індивідуального будівництва ОСОБА_1 із земель запасу Верхньоводянської сільської ради площею 0,055 га, відповідна схема відображає розташування земельної ділянки, яка межує: по лініях Г- А і А-Б - із землями загального користування (ґрунтовими дорогами), по лінії Б-В - із землями ОСОБА_6 , по лінії В-Г - із землями ОСОБА_7 Технічний звіт подало до суду Управління Держземагентства у Рахівському районі.

У державному акті серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку, виданому ОСОБА_1 від 14 червня 1999 року, зафіксована і позначена на плані під № 2-с земельна ділянка площею 0,055 га із тими самими параметрами, що вказані у Технічному звіті та акті про перенесення в натурі меж земельної ділянки. В державному акті міститься і вказівка на рішення 14 сесії 23 скликання Верхньоводянської сільради від 08 лютого 2001 року як на підставу для надання у власність земельної ділянки та для внесення її до державного акта (розділи «План зовнішніх меж земельної ділянки» і «Зміни у межах і розмірах земельної ділянки».

У Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а щодо земельної ділянки - і в Поземельній книзі зареєстровано право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно: 11 лютого 2014 року на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0456 га, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 ; 11 лютого 2014 року на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) площею 0,085 га, кадастровий номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_6 ; 05 березня 2014 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 .

Щодо земельної ділянки ОСОБА_2

Рішенням Виконавчого комітету Рахівської районної Ради народних депутатів від 27 квітня 1983 року № 61 наданий дозвіл ОСОБА_2 і ОСОБА_8 на будівництво індивідуального житлового будинку на земельній ділянці площею 700 кв. АДРЕСА_10

Відповідно витягу із протоколу від 16 березня 1986 року № 2 зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Перше Травня» с. Верхнє Водяне, вирішено ОСОБА_2 . у АДРЕСА_9, «довиділити до 0,07 га ще 0,08 га для користування, як сім`ї медиків».

Рішенням 10 сесії 22 скликання Верхньоводянської сільської ради від 28 серпня 1997 року згідно з Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 № 16-08 «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_2 надано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,15 га.

Згідно з рішенням 6 сесії 6 скликання Верхньоводянської сільської ради від 14 квітня 2011 року «Про надання дозволу на розробку проекту відведення по приватизації земельної ділянки, що є в користуванні», ОСОБА_2 наданий дозвіл на розробку проекту відведення з передачі безплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,055 га, яка розташована по АДРЕСА_2 та надана для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до листів Верхньоводянської сільської ради за ОСОБА_2 згідно із записом у погосподарській книзі рахується земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, за період із 1995 року по 2000 рік в сільській раді відомостей про виділення земельної ділянки ОСОБА_2 немає. У період із 1983 по 2015 роки земельна ділянка для будь-яких цілей ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 не виділялася, водночас він має в користуванні згідно із записом у погосподарській книзі земельну ділянку загальною площею 0,205 га (з них 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та 0,055 га для ведення ОСГ), АДРЕСА_2.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що власником спірної земельної ділянки площею 0,055 га, що знаходиться в урочищі «Мочарь», є ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення його первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Із матеріалів справи убачається, що земельна ділянка, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі державного акта від 14 червня 1999 року про право власності на землю, складається із двох земельних ділянок, що були отримані ним у різний період часу, а саме: на підставі рішення 6 сесії 23 скликання Верхньоводянської сільської ради народних депутатів від 19 травня 1999 року в розмірі 0,085 га, що розташована на території Верхньоводянської сільської ради урочище «Мочарь», цільове використання - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель; земельна ділянка, що надана на підставі рішення 14 сесії 23 скликання Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області від 08 лютого 2001 року про надання ОСОБА_1 земельної ділянки в розмірі 0,055 га, що розташована в АДРЕСА_2 » як потерпілому від зсуву до вже зареєстрованої земельної ділянки в розмірі 0,085 га.

Таким чином, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав перевіряти доводи зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 щодо законності внесення до належного ОСОБА_1 державного акта від 14 червня 1999 року про право власності на землю змін, оскільки земельна ділянка в розмірі 0,055 га, що розташована в АДРЕСА_2 » надана ОСОБА_1 на підставі закону.

ОСОБА_2 як на підставу своїх вимог не надав суду жодного належного та допустимого доказу про те, що саме він має право на вказану ділянку, оскільки рішення про надання ОСОБА_2 земельної ділянки ані площею 0,055 га, ані площею 0,0456 га за адресою: АДРЕСА_2 , не приймалося, така ділянка йому не надавалася і в натурі не відводилася, не укладався щодо такої й договір оренди.

Із наданих ОСОБА_2 рішень органу місцевого самоврядування, починаючи з 1983 року (коли вперше надана земельна ділянка) і до 1997 року, відсутні будь-які відомості, що надані йому земельні ділянки знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, на відміну від ОСОБА_2 який оспорює право ОСОБА_1 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , в останнього є акт про перенесення в натурі меж земельної ділянки від 15 лютого 2001 року, державний акт про права власності на землю та зареєстроване право власності на земельну ділянку із присвоєнням їй кадастрового номера, тоді як у ОСОБА_2 є лише рішення Верхньоводянської сільської ради від 14 квітня 2011 року про надання дозволу на розробку проекту відведення з передачі безплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,055 га, яка розташована по АДРЕСА_2 .

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи. Однак згідно з частиною першою статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційні скарзі заявник.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді: В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик

Мочарь