АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/810/19Головуючий по першій інстанції Морозов В.В.
Категорія: 302000000 Доповідач в апеляційній інстанції Вініченко Б.Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року Апеляційний суд Черкаської області в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Сіренка Ю.В.

за участю секретаря Чуйко А.В.

представника ОСОБА_1

адвоката Ситника Т.А.

представника ОСОБА_3

адвоката Манзар Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ситника Тараса Анатолійовича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання незаконним рішення та його скасування,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області про визнання незаконним рішення та його скасування.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі рішення Геронимівської сільської ради від 13.03.2018 року №37-3/VII затверджено проект землеустрою щодо приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 . Цим же рішенням ОСОБА_3 передано згадану земельну ділянку у власність.

Вказує, що зазначене рішення Геронимівської сільської ради прийнято всупереч принципу «належного урядування», з порушенням вимог Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та порушує права ОСОБА_1 , закріплені Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

ОСОБА_1 24.05.2016 року звернулась до сільської ради із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність. Сільська рада своїм рішенням від 31.05.2016 року №13-7/7 протиправно відмовила у наданні такого дозволу, що підтверджено постановою Черкаського районного суду від 08.08.2016 року у справі №707/1670/16-а.

Наступне клопотання ОСОБА_1 із цього питання відповідачем залишено без розгляду.

У зв`язку з чим, керуючись принципом мовчазної згоди, на підставі ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідно до укладеного договору ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» було розроблено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, про що було письмово повідомлено сільську раду. Із дотриманням вимог ст. 186? ЗК України цей проект був погоджений органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин - відповідним територіальним підрозділом Держгеокадастру. Результатом цих дій стало формування спірної земельної ділянки та її реєстрації в Державному земельному кадастрі Україні за кадастровим номером НОМЕР_1 . Тобто, проект землеустрою, на підставі якого була сформована та в подальшому приватизована спірна ділянка розроблений саме на замовлення та за кошти ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що неодноразово зверталась до сільської ради про розгляд її заяви та затвердження проекту землеустрою, однак орган місцевого самоврядування своїм рішенням передав спірну земельну ділянку ОСОБА_3 .

При цьому, зазначає, що рішення за клопотаннями ОСОБА_1 від 19.08.2018 року, 15.12.2017 року, 16.01.2018 року мали бути розглянуті щонайпізніше упродовж одного місяця з дня їх отримання відповідачем. ОСОБА_3 звернувся до сільської ради із клопотанням про затвердження проекту відведення спірної земельної ділянки у власність лише у 2018 році, а тому за умови дотримання сільською радою вимог чинного законодавства, заява ОСОБА_1 повинна була бути розглянута раніше заяви ОСОБА_3 .

Вказує, що клопотання ОСОБА_3 про надання дозволу не містить додатку, а саме графічного матеріалу із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, що по суті унеможливлює розгляд такого клопотання. Більше того, позивач підозрює, що при спірній приватизації був використаний саме її проект землеустрою, принаймні його частини.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконним та скасувати рішення Геронимівської сільської ради від 13.03.2018 року №37-3/VII в частині затвердження проекту землеустрою щодо приватизації ОСОБА_3 земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 та надання її у власність ОСОБА_3

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у сумі 5000 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що положеннями ЗК України та Конституції України визначено, що затвердження проектів землеустрою, передача земельної ділянки у власність або у користування є правом сільської ради, також законодавством не встановлено обмежень права надання дозволу на розробку проекту землеустрою ділянки визначеному колу осіб, тобто сільська рада мала право надання зазначеного дозволу позивачу та відповідачу у праві одночасно. Означені права сільської ради є дискреційними та створюють можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів прийняття рішень.

Крім того, судом вказано, що підстав стверджувати, що технічна документація відповідача щодо указаної земельної ділянки виготовлена з порушенням ЗК України не доведено належними та допустимими доказами. З досліджених матеріалів справи вбачається, що відповідна технічна документація на спірну земельну ділянку розроблялася, про що свідчать відповіді як Геронимівської сільської ради так і організації яка її виготовляла, а позивачем зазначена інформація не спростована.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ситник Т.А. вказував, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом допущено порушенням вимог матеріального права, а тому просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_1 , яка надійшла значно раніше, та ухвалюючи оскаржуване рішення за клопотанням ОСОБА_3 , яке надійшло пізніше, сільська рада допустила порушення вимог статті 118 ЗК України та порушила законне право позивача на своєчасний розгляд її заяв і реалізації прав на приватизацію, встановлених статтею 121 ЗК України.

Також відповідачем ОСОБА_3 не надано підтверджень понесених витрат на правничу допомогу, а саме не надано Книги обліку доходів і витрат, затвердженої наказом Мін доходів від 16 вересня 2013 року № 418 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення».

Крім того, скаржником вказано, що серед підстав позову зазначено і те, що на замовлення ОСОБА_3 проект землеустрою про приватизацію, у встановленому порядку не розроблявся, відповідно і на його затвердження до сільської ради не подавався. Вказане підтверджується тим, що проект землеустрою до суду відповідачами не подавався, та крім того, згідно витягу з державного земельного кадастру виданого ОСОБА_3 зазначено, що спірна ділянка сформована на підставі проекту землеустрою розробленого ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інституту землеустрою» 15.11.2016 року, а ділянка сформована 14.08.2017 року . З наведених дат вбачається, що цей проект не міг бути розроблений за замовленням ОСОБА_3 , оскільки він отримав дозвіл на його розроблення лише 15.11.2017 року згідно з рішенням Геронимівської сільської ради №31-6/VII. За таких умов, ОСОБА_3 розробив проект до отримання дозволу на це.

У відзиві на апеляційну скаргу правонаступник Геронимівської сільської ради Черкаського району Черкаської області - Руськополянська сільська рада Черкаського району Черкаської області вказує, що рішенням Геронимівської сільської ради №31-6/VII від 15.11.2017 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та затверджено розроблений ОСОБА_3 проект рішенням Геронимівської сільської ради від 13.03.2018 року №37-3/VII.

Вказує, що наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискредиційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 також подала до суду відзив на апеляційну скаргу в якій вказала на те, що прийняття рішення відповідним органом державної влади щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, не позбавляє права іншу особу отримати документи на право власності, першочергово, тому що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою не посвідчує права власності та не є правовстановлюючим документом.

Вказує, що її довірителем відповідно до частини 6 ст. 118 ЗК України були подані в повному обсязі всі документи, тому посилання позивача в цій частині щодо відсутності графічних матеріалів, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки є надуманим.

Щодо посилань в апеляційній скарзі на те, що витрати понесені на правничу допомогу відповідачем не підтверджені належним чином, то вказані доводи вважає необґрунтованими, з огляду на те, що всі належні письмові докази були долучені до матеріалів справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (стаття 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції та законів України.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції пленарних засідань сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Геронимівської сільської ради від 09.09.2008 року ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту в адміністративних межах Геронимівської сільської ради.

Рішенням Геронимівської сільської ради №13-7/VII від 31.05.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,12 га для ведення садівництва в межах АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що дана земельна ділянка перебуває у користуванні гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_5

Постановою Черкаського районного суду Черкаської області від 08 серпня 2016 року визнано протиправним та скасовано рішення Геронимівської сільської ради Черкаського району від 31.05.2016 року №13-7/VII в частині, що стосується ОСОБА_1

На підставі укладеного договору між ОСОБА_1 та ДП «Черкаський науково-дослідний та проектний інститут», останнім було розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 для індивідуального садівництва із земель комунальної власності розташованої по вул. Геронимівській, с. Геронимівка Черкаського району.

Згідно рішення Геронимівської сільської ради №37-3/VII від 13.03.2018 року затверджено проект землеустрою щодо відведення індивідуального садівництва у власність ОСОБА_3 , розроблений ЧРФ ДП «Центр державного земельного кадастру» та надано йому у власність земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва площею 0,1200 га, в тому числі: рілля - 0,1200 га, в межах АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 .

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 вказувала на те, що після погодження розробленого проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність, її формування під кадастровим номером НОМЕР_1 та отримання цього проекту сільською радою, в неї виник законний інтерес, який полягав у правомірному очікуванні набуття права власності на спірну земельну ділянку. Натомість органом місцевого самоврядування ухвалено рішення про надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , хоча він звернувся із клопотанням про затвердження проекту відведення земельної ділянки пізніше позивача.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому ЗК України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі (частини перша, друга статті 16 Закону України «Про державний земельний кадастр»).

Згідно з частинами першою, третьою статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Частинами першою, третьою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

ОСОБА_3 , бажаючи одержати безоплатно у власність земельну ділянку для ведення садівництва на території Геронимівської сільської ради, звернувся із заявою до повноважного органу, який розпоряджався цією земельною ділянкою, - Геронимівської сільської ради Черкаського району.

Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Частиною першою статті 186-1 ЗК України передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

З аналізу статті 118 ЗК України випливає, що для отримання безоплатно у власність громадян земельної ділянки відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Проект землеустрою ОСОБА_3 , як видно із листа ДП «Центр державного земельного кадастру» Черкаської регіональної філії від 25.02.2019 року №55, був розроблений на підставі дозволу Геронимівської сільської ради від 15.11.2017 року №31-6/VII та завдання від 15.11.2017 року Черкаською регіональною філією ДП «Центр ДЗК».

Частиною дев`ятою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність..

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи сторін приходить до висновку, що позивачем не доведено, які саме права на земельну ділянку вона мала (володіння, користування, розпорядження) на час прийняття рішення Геронимівською сільською радою Черкаського району від 13 березня 2018 року №37-3/VII про надання у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, виходячи з того, що відповідно до положень статті 5 ЦПК України, статей 15, 16 ЦК України суд може захистити лише ті права особи, які їй належали і які було порушено відповідачами.

Позивач, зазначаючи про те, що ОСОБА_3 отримав у власність земельну ділянку, яка раніше була сформована на підставі проекту землеустрою, виготовленого на її замовлення, не звернула увагу на наступне.

Відповідно до частини 9 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку та право постійного користування і право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що жодним законодавчим актом не встановлено будь-яких переваг особи, що розробила проект землеустрою, на підставі якого було зареєстровано земельну ділянку, перед іншими особами, і що надання дозволу на розробку документації із землеустрою одній особі не є перешкодою для органу місцевого самоврядування у наданні такого дозволу іншим особам.

А тому суд першої інстанції прийшов до вірних висновків, що зазначені права сільської ради є дискреційними та створюють можливість на власний розсуд визначити повністю або частково зміст рішення або вибрати один з кількох варіантів рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду немає.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно правил пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

До суду апеляційної інстанції на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу відповідачем ОСОБА_3 надано наступні документи: договір про надання правової допомоги №50 від 29.11.2018 року; ордер серії ЧК №75597 від 03.12.2018 року; додатковий договір від 04 лютого 2019 року; акт №2 від 04 лютого 2019 року прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги №50 від 29.11.2018 року; квитанцію №2 про сплату ОСОБА_3 5000 грн адвокату Манзар Т.В.

Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення на користь відповідача ОСОБА_3 понесених ним витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та законним.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ситника Тараса Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 27 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 травня 2019 року.

Судді: