07.05.2019 ЄУН №337/660/19
Провадження 2/337/1115/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

в складі: головуючого судді Салтан Л.Г.

за участю секретаря Шаповалової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, (зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1) до Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя (м.Запоріжжя, вул.Василя Сергієнка 48а ), про усунення перешкод в користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В :

22.02.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом зняття заборони відчуження нерухомого майна, а саме арешту накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 25 10.2010р. за №10/411 Хортицьким ВДВС ЗМУЮ, державним виконавцем Бамбизовою С.Л.

Ухвалою судді Хортицького районного суду м.Запоріжжя Салтан Л.Г. від 25.02.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, відповідачеві наданий строк на подання відзиву.

08.04.2019 року до суду відповідач надав заяву, в якій повідомив про відсутність виконавчого провадження відносно позивачки, відповідно до якого накладено арешт на майно на майно постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 5.01.2010 рок за 3 10/411, та неможливості надання копії відповідної постанови, у звязку з чим вважає, що підстави для зняття арешту з майна Хортицьким ВДВС відсутні, у звязку з чим просить вирішити справу на розсуд суду .

Ухвалою суду від 18 квітня2019 року справа призначена до розгляду.

У судове зсідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви щодо розгляду справи у їхню відсутність.

У відповідності до т. 223 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності осіб, що не зявились до судового засідання.

Ррозглянувши матеріали провадження, зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозвязку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин

Судом встановлено наступне.

На підставі свідоцтва про право власності на житло №20678, виданого 26.10.2007р. Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради та зареєстрованого 14.12.2007р. вОПЗМБТІ, позивачці по справі ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2.

Як вбачається, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна існує заборона заборона на відчуження майна, що належить позивачці - 1 /2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_3 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 10/411, 25.01.2010р. Хортицького ВДВС ЗМУЮ, державний виконавець Бамбизова С.Л. Також з інформаційної довідки вбачається, що заборона зареєстрована 25.01.2010 року реєстратором Запорізької філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

Згідно листа Хортицького ВДВС м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 20.02.2019р. №13163 перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено відсутність виконавчого провадження щодо ОСОБА_2, відповідно до якого накладено арешт на майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2010р.

На запит державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріжжя ГтУЮ у Запорізькій області щодо надання копії Постанови про накладення арешту майна боржника №10/411 від 25.01.2010р., Державним підприємством «Національні інформаційні системи» надано відповідь про неможливість надання Постанови про накладення арешту, у звязку з тим, що відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, що діяло на момент внесення відомостей до Реєстру, достатньою підставою для внесення відомостей про накладення арешту була заява про реєстрацію, яка подавалася органами ДВС, а тому встановити інших осіб, в інтересах яких було оголошено зазначену заборону на теперішній час не можливо.

За доводами позивача, не спростованими з боку відповідачів, значена заборона, яка виникла внаслідок дій відповідача, порушує її право власності щодо розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У звязку з наявною забороною на відчуження позивачка ОСОБА_1 не має можливості розпорядитися належною їй частиною квартири АДРЕСА_4.

За змістом ст. 4 ЦПК України гарантує право кожній особі в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійснені їм права користування та розпорядження своїм майном.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявлені позовні вимоги законні та підлягають задоволенню .

Керуючись ст. 391 ЦК України, ст.ст. 11,13, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, (зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1) до Хортицького відділу державної виконавчої служби м.Запоріжжя (м.Запоріжжя, вул.Василя Сергієнка 48а ), про усунення перешкод в користуванні власністю, -задовольнити.

Усунути ОСОБА_1, РОНКПП НОМЕР_1, перешкоди в користуванні власністю - квартирою №47 в будинку №16 по вул. Воронезькій в м.Запоріжжі, шляхом зняття заборони на відчуження нерухомого майна, а саме арешту, накладеного відповідно до Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.10.2010р. за №10/411 Хортицьким ВДВС ЗМУЮ, державний виконавець Бамбизова С.Л.

Рішення може бути оскаржене в Запорізькому апеляційному порядку через Хортицький районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з часу виготовлення повного тексту рішення.

Повний тест виготовлений 7 травня 2019 року.

Суддя: Л.Г. Салтан