Справа № 305/1237/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 квітня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача: Готри Т.Ю.,

суддів: Собослоя Г.Г., Кондора Р.Ю.,

з участю секретаря судових засідань: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 5 грудня 2018 року, повний текст рішення складено 07.12.2018, ухвалене суддею Марусяк М.О.,

в с т а н о в и в :

У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на користвування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. У вказаному будинку він проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_5. У цьому будинку зареєстровані його дочка ОСОБА_6 з дітьми та її колишній чоловік ОСОБА_4.

Рішенням Рахівського районного суду від 22 серпня 2011 року шлюб між дочкою та її чоловіком розірвано, хоча ще деякий час після розірвання шлюбу вони проживали разом.

Влітку 2016 року відповідач, не бажаючи проживати в подальшому з його дочкою однією сім'єю, виїхав у невідомому напрямку та повідомив при цьому, що бажання повертатись не має. З того часу вони його не бачили.

На підставі викладеного просив суд визнати відповідача ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку АДРЕСА_1, та зняти його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.

Рішенням Рахівського районного суду від 5 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати зазначене рішення, як незаконне, і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам у позовній заяві. Додатково в обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що судом безпідставно не взято до уваги такі докази як акт обстеження матеріально-побутових умов №139 від 07.05.2018 та довідку виконкому Костилівської сільської ради №557 від 26.07.2018, які начебто спростовані довідками №1451 від 13.08.2018 та №879 від 05.12.2018 наданими виконкомом Костилівської сільської ради та його показами, так як у судовому рішенні його покази взагалі відсутні, а зміст зазначених вище документів не суперечить один одному, а тільки вказує на ту обставину, що з липня 2018 відповідач продовжив проживати в його будинку проти його волі, а до того часу, близько півтора року, він там не проживав. Саме такі покази ним були надані суду.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач ОСОБА_4 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення. Вказував на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом не надано відповідного правовстановлюючого документу, яким би в установленому законом порядку підтверджувалось його право власності на спірний житловий будинок. Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виданий у серпні місяці 1987 року громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_5, який доданий до матеріалів позовної заяви, не підтверджує право власності цих громадян на спірний житловий будинок, оскільки являється лише документом, що надавав останнім право на забудову житлового будинку АДРЕСА_2 у період з 1987 по 1989 роки.

Довідка виконавчого комітету Костилівської сільської ради Рахівського району Закарпатської області №876 від 07 травня 2018 року містить чисто інформаційні відомості щодо адреси місця проживання/перебування зазначеної особи, однак не являється доказом того, що зазначений громадянин є власником нерухомого майна. А відомості, викладені в акті №139 від 07 травня 2018 року щодо обстеження матеріально-побутових умов позивача, являються відомостями інформаційно-побутового характеру і не стверджують обставин, зазначених у ньому.

Зазначав, що дійсно на протязі певного часу, він працював посезонно за межами України, але постійно проживає на Україні за адресою: АДРЕСА_1, а самий тривалий період його відсутності за адресою його проживання, реєстрації/прописки не перебільшував 90 днів, у зв'язку з чим наведені позивачем обставини не підпадають під дію норм статті 405 ЦК України та ст.71 ЖК УРСР.

При розгляді справи у судовому засіданні він стверджував, а позивач визнав той факт, що не зважаючи на розірвання шлюбу з його дочкою, він залишився й надалі проживати разом із нею у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст. 319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житла має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч. 1 ст. 405 ЦК України).

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч. 2 ст. 405 ЦК України).

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1. Право власності на вказаний будинок за ним в цілому зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 08.10.2018, номер запису 28334230. Вказана обставина стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.10.2018 індексний номер витягу 141011999 (а.с.38).

Дочка позивача ОСОБА_7 перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином ОСОБА_4, у зв'язку з чим останній був вселений до житлового будинку АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_3, і який як власник надав право ОСОБА_4 користуватися цим житловим будинком.

Рішенням Рахівського районного суду від 22.08.2011 шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 розірвано (а.с.16-17).

Згідно копії будинкової книги відповідач ОСОБА_4 є зареєстрованим у житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 9-15).

З акту обстеження матеріально-побутових умов №139 від 07.05.2018 убачається, що ОСОБА_8 разом з дружиною проживає у власному будинку, за адресою : АДРЕСА_1. У вказаному будинку зареєстрований і колишній зять - ОСОБА_4, 1968 р.н, який розлучений зі своєю дружиною ОСОБА_3 (дочкою заявника) та не проживає більше півтора року і взагалі відсутній на території села протягом вказаного періоду (а.с. 20).

Згідно довідки виконкому Костилівської сільської ради №557 від 26.07.2018 ОСОБА_4 зареєстрований у АДРЕСА_1, але фактично в даний час там не проживає (а.с.26).

З довідки виконкому Костилівської сільської ради №1451 від 13.08.2018 убачається, що ОСОБА_4 зареєстрований у АДРЕСА_1, і на даний час проживає у вказаному будинку (а.с. 37).

Згідно довідки виконкому Костилівської сільської ради №879 від 05.12.2018 колишній зять ОСОБА_8 ОСОБА_4, 1968 р.н., зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1, близько півтора року не проживав у вказаному будинку. Одночасно повідомлено, що ОСОБА_4 перебував на сезонних роботах за межами району, однак у серпні 2018 повернувся до місця своєї реєстрації (а.с. 64).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів і не надав суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що відповідач понад один рік без поважних причин, як це передбачено положеннями ч.2 ст.405 ЦК України, не проживав у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції за наведених вище обставин.

Доводи апелянта про те, що судом безпідставно не взято до уваги акт обстеження матеріально-побутових умов №139 від 07.05.2018 та довідку виконкому Костилівської сільської ради №557 від 26.07.2018, не заслуговують на увагу, оскільки ці докази спростовуються іншими доказами - довідками №1451 від 13.08.2018 та №879 від 05.12.2018 виконкому Костилівської сільської ради та поясненням відповідача ОСОБА_4 у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відповідача без задоволення, оскільки суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 5 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 травня 2019 року.

Суддя-доповідач :

Судді :