ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4469/19 Справа № 214/7350/18 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П.,Зубакової В.П.,

сторони справи :

позивач: ОСОБА_1,

відповідач: ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження, згідно ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2019 року, ухваленого суддею Ткаченком А.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 22.06.2002 року між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 укладений шлюб. Від якого сторони мають трьох доньок: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідно до рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу 20 вересня 2017 року відповідач повинен сплачувати аліменти в розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходів) але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 30 червня 2017 року і до 8 липня 2017 року, в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітної плати (доходу ), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 8 липня 2017 року і до повноліття дітей. Відповідно розрахунку державного виконавця, станом на 14.06.2018 року заборгованість по стягненню аліментів складає 23532,01 грн. Позивачем проведений розрахунок пені в зв'язку з наявною заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.09.2017 по 02.11.2018 в розмірі 77157,66 грн. В зв'язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по аліментам в розмірі 23532,01 грн. та пеню в такому ж розмірі (не більше 100% заборгованості), що відповідає вимоги ст. 196 СК України.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті аліментів за період з 30.06.2017 року по 31.05.2018 року включно в розмірі 23532,01 гривень., а також пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 23532,01 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 704,80 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1А просить рішення суду скасувати та ухвалити нове. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що в матеріалах справи містяться дві довідки із різними сумами нарахованої заборгованості зі сплати аліментів. Проте, суд для визначення розміру заборгованості урахував більший її розмір. Не погоджуючись із порядком нарахованої пені, відповідач посилається на положення правового висновку ВСУ №6-300цс16, яким визначено, що пеня по аліментам визначається за кожний місяць окремо, з урахуванням кількості днів місяця в якому виникла заборгованість.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22 червня 2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб (а.с. 11).

Від шлюбних відносин сторони мають трьох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в свідоцтві про народження яких, відповідач записаний батьком. (а.с. 11, 12, 13).

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №214/3742/17 від 20.09.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, на користь матері ОСОБА_1 в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходів ) але не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 30 червня 2017 року і до 8 липня 2017 року, в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітної плати ( доходу ), але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з 8 липня 2017 року і до повноліття дітей (а.с. 14-15).

Як видно з довідки-розрахунку заборгованості по аліментам виданої державним виконавцем Центрально-Міського відділу ДВС від 14.06.2018 заборгованість ОСОБА_2 за аліментами по виконавчому листу №2/214/2428/17 станом на 01.06.2018 року становить 23532,01 грн. (а.с. 10).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем вірно визначений розмір заборгованості з урахуванням усіх сум, сплачених відповідачем, стягнув заборгованість зі сплати аліментів та суму пені у такому ж розмірі.

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені (неустойки) за прострочення сплати аліментних платежів, проте не може погодитися в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 74 Закону України від21 квітня 1999 року № 606-ХІV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 74 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

У частині дев'ятій цієї статті зазначено, що спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 74 згаданого Закону, відповідно до частини дев'ятої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

З огляду на вищевикладене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 по виплаті аліментів за період з 30.06.2017 року по 31.05.2018 року в розмірі 23532,01 грн., є передчасними, оскільки в матеріалах справи відсутній спір між сторонами щодо розміру заборгованості за аліментами, що є підставою згідно п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України для скасування рішення в цій частині. Колегія суддів зауважує, що заборгованість по аліментам стягується в примусовому порядку наявним виконавчим провадженням.

Згідно із частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Статтею 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги відповідача, стосовно застосування правової позиції Верховного Суду України викладеної у справі 6-300цс16 та від 1 липня 2015 року, за яким розрахунок заборгованості пені, здійснюється на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Колегія суддів не може погодитися із даними доводами апеляційної скарги, та вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18 яким відступлено від правового висновку Верховного Суду України, викладеного в раніше ухвалених постановах від 1 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, від 2 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, щодо застосування в подібних правовідносинах статті 196 СК України стосовно порядку обчислення пені за прострочення сплати аліментів.

Адже відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, колегія суддів з дотриманням єдності судової практики вважає вірним застосований судом першої інстанції правовий висновок ВПВС від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, провадження № 14-37цс18 , який за часом постановлення є більш пізнім.

Колегія суддів вважає недоведеними посилання в апеляційній скарзі на наявні різні довідки державного виконавця із зазначенням різних сум заборгованості зі сплати аліментів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Заперечуючи проти визначеного судом першої інстанції розміру заборгованості зі сплати аліментів, відповідач не навів в якій частині він не згодний із розміром заборгованості та не надав докази її сплати. Посилання апелянта на наявність у матеріалах справи довідки від 01 січня 2019 року та від 20 вересня 2018 року на різні суми заборгованості не можна визнати обґрунтованими, оскільки зазначені довідки містять інформацію про розмір заборгованості відповідача у різний проміжок часу. Крім того, дані довідки не стосуються предмету доказування, оскільки позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості та пені по аліментам за період з серпня 2017 року по травень 2018 р., включно. Колегія суддів погоджується із вірно визначеним судом першої інстанції розрахунком заборгованості з урахуванням фактично отриманих позивачем від відповідача сум.

Вирішуючи даний спір в частині визначення розміру пені, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення в цій частині, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів за період з 30.06.2017 року по 31.05.2018 року в розмірі 23532,01 грн., є передчасними, на підставі положення п.п.1,3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає в цій частині скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в їх задоволенні, а в іншій частині, рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 січня 2019 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по аліментам за період з 30.06.2017 року по 31.05.2018 року в сумі 23532,01 грн. та ухвалити в цій часині нове рішення про відмову ОСОБА_1 в їх задоволенні. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 07 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: