Ухвала

04 червня 2019 року

м. Київ

справа № 759/3717/18

провадження № 61-10594ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Швеця Олександра Віталійовича на постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К», Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідачів майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 32 363,65 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 вересня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , на розв`язці доріг в різних рівнях вул. Набережне шосе та бул. Дружби народів в місті Києві при випередженні не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «BMW330хі», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , що призвело до пошкодження належного їй транспортного засобу. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. На момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К», де працював водієм. На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «МАЗ», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 28 березня 2016 року № АЕ/7929499. 04 січня 2018 року вона звернулася до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак 02 лютого 2018 року їй було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування у зв`язку з тим, що вона не звернулася із заявою до страховика впродовж одного року з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. При цьому страховиком не було враховано, що право звернення до страховика виникло лише 15 листопада 2017 року, тобто вже після спливу річного строку з моменту дорожньо-транспортної пригоди. Якщо страховиком відмовлено у відшкодуванні заподіяної шкоди за рахунок страхового відшкодування, виникає обов`язок відшкодування шкоди у власника транспортного засобу, тобто Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К». Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження від 30 вересня 2016 року № 44/16-Є вартість матеріального збитку складає 32 363,65 грн. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила позов задовольнити.

Святошинський районний суд міста Києва рішенням від 10 грудня 2018 року позов задовольнив частково. Стягнув з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 32 363,65 грн, витрати на професійну правову допомогу - 6 000 грн, судовий збір - 704,80 грн. В решті позову відмовлено.

Київський апеляційний суд постановою від 18 квітня 2019 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задовольнив частково. Скасував рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 32 363,65 грн, витрати на професійну правову допомогу - 6 000 грн, судовий збір - 704,80 грн та в цій частині ухвалив нове рішення, яким в задоволенні позову відмовив.

26 травня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Швець О. В. подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні апеляційної скаргиПриватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 грудня 2018 року відмовити, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» передбачено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2019 року (на час подання касаційної скарги) - 1 921 грн.

Предметом позову в цій справі є відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 32 363,65 грн, що станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн х 100 = 192 100 грн).

Тому справа є малозначною в силу вимог пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга містить посилання на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики в питанні відшкодування заподіяної майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод за рахунок страхової виплати, оскільки постанова апеляційного суду не відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 04 серпня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Також, справа становить значний суспільний інтерес, оскільки з питанням отримання страхового відшкодування стикається дуже велика кількість людей, а безпідставні відмови у виплаті страхового відшкодування негативно впливають як на авторитет самого інституту обов`язкового страхування, так і на інститут державності.

Крім цього, справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки її порушене право залишилося невідновленим і вона втрачає можливість для його відновлення.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки у постанові Великої Палати Верховного Суду, на яку вказує заявник, і у цій справі встановлено різні фактичні обставини. Суд апеляційної інстанції розглянув справу у відповідності до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскарженим судовим рішеннями. Доказів неоднаковості та суперечливості судової практики застосування Верховним Судом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в контексті вирішення цієї справи заявником не надано.

Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами. Незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Доводи заявника про значний суспільний інтерес до цієї справи також нічим не підтверджені.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Швеця Олександра Віталійовича на постанову Київського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобудкомплекс-К», Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев