Справа №442/6614/17
Провадження №2/442/269/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2019 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді: Гарасимків Л.І.

при секретарі - Петрів В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дрогобич цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування його,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування його.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_2 , є власником 1/2 ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальна площа якого 105,9 кв.м., житлова - 55,1 кв.м, згідно свідоцтва про право на спадщину від 17.03.1972р., виданого після смерті його батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно свідоцтва про право на спадщину друга частина будинку належала його матері - ОСОБА_5 . Крім 1/2 ід. частини вище вказаного будинку їй належала земельна ділянка під обслуговування цього будинку та господарських споруд площею 0.0811ra., що підтверджується Державним актом на право власності на землю від 30.08.2000р., зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1029. Ще до смерті мати ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , залишила після себе заповіт, згідно якого заповіла все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, і взагалі все, що належатиме їй на день смерті, своєму єдиному синові - ОСОБА_6 . Так, на день смерті матері, яка сталася 10.07.2005 року, ОСОБА_2 проживав у США, де і проживає по сьогоднішній день, та в силу своєї хвороби (він є інвалідом, що підтверджується довідкою - медичним страхуванням форми 1095-В, не ходить, а рухається за допомогою інвалідної коляски) вчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини не зміг, а подав її тільки після визначення судом додаткового строку на прийняття спадщини, тобто 15.08.2016р. Але, як стало відомо, Дрогобицьким міськрайонним судом було прийнято ряд рішень, які були скасовані Апеляційним судом Львівської області, а саме: Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 13.11.2015р. (справа № 442/5939/15-ц) задоволено позов ОСОБА_4 до Дрогобицької міської ради, третя особа - відділ ОСОБА_7 , про визнання права власності в порядку спадкування, яким було визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0811га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 07 жовтня 2013 року (справа №442/4512/13) було задоволено позов ОСОБА_4 до Дрогобицької міської ради про встановлення факту та визнання права власності, яким встановлено факт проживання однією сім`єю між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 площею 105,9кв.м. та житловою 55,1 кв.м. Вище вказані рішення скасовані судом апеляційної інстанції, щодо права власності на землю, то 17.11.2016 року було прийнято рішення апеляційного суду Львівської області, яким рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 13.11.2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 , відмовлено, а рішенням апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2016 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 07.10.2013р. скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. І цими судами апеляційної інстанції було встановлено, що вище вказані рішення Дрогобицького міськрайонного суду були незаконними. Але, користуючись на той момент прийнятими незаконними рішеннями, свідомо розуміючи те, що ОСОБА_4 незаконно заволоділа чужим майном, і як чітко вказано у рішенні Апеляційного суду Львівської області від 11.07.2016р., що було встановлено, що спірний будинок вибув з володіння позивача ОСОБА_2 поза його волею, ОСОБА_4 , уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_3 , згідно якого продала ОСОБА_3 житловий будинок з мансардою, загальною площею 105,9кв.м., житловою площею 55,1 кв.м., від 05.02.2016р, номер запису про право власності : 13197331, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 06, договір купівлі-продажу серії та номеру : 53, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28174544 від 10.02.2016р. 05.02.2016р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , було укладено також договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0811 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, де номер запису про право власності : 13196676, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 06, кадастровий номер: НОМЕР_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28173354 від 10.02.2016р. Як видно із вище наведеного, позивач ОСОБА_2 вжив всі необхідні дії щодо оформлення спадщини після смерті своєї матері, звернувся до нотаріуса особисто із заявою про прийняття спадщини. Проте, внаслідок оформлення спадкового майна та майна, яке йому належало на правах власності (1/2 ід.частина будинку) протиправними діями ОСОБА_4 на іншу особу - ОСОБА_3 , ОСОБА_2 позбавлений можливості оформити спадщину, яка залишилася йому після смерті матері. У неї, позивача по справі знаходяться ключі від будинку та присадибної ділянки, і за весь період після смерті спадкодавця - ОСОБА_5 жоден з відповідачів навіть не заходили на подвір`я цього будинку, відповідно не вступили у повне володіння та користування ним, а тому виникла необхідність звернутися до суду із позовом про визнання недійсними договорів про відчуження.

Позивач ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак від неї поступила заява, в якій вона просить слухати справу у її відсутності, збільшені заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зазначила, що просить взяти до уваги рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 28.02.2019р., а тому суд розглянув справу у відсутності позивача на підставі наявних доказів по справі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, не повідомивши причин своєї неявки, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, а тому суд розглянув справу у відсутності відповідачів на підставі наявних доказів по справі, оскільки враховуючи те, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, та в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, а відтак суд вважає, що неявка відповідачів не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.247 ЦПК судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав:

Відповідно до ст.16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Підстави, умови, правові наслідки недійсності правочинів визначаються нормами глави 16 ЦК "Правочини" (статті 215-236).

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст.319 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину не нерухоме майно. Проте, нормами цієї статті, так само, як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків дотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України).

Виходячи із зазначених норм законодавства, відчуження нерухомого майна, належного на праві власності ОСОБА_2 , іншій особі, зокрема відповідачу - ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 05.02.2016р., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , є порушенням прав ОСОБА_2 як власника майна, яке виступало об`єктом даного правочину.

Відповідно до ч.2 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визначення правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009р., згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов"язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам КМ України, актам інших органів державної влади України, органів влади АРК у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Згідно роз`яснень, викладених у п.22 Постанови Пленуму ВС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014р., якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребув`ати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України).

Крім того, судом враховано той факт, що хоч між відповідачами і було укладено договори купівлі-продажу нерухомого майна, але ні відповідач ОСОБА_4 , ні відповідач ОСОБА_3 фактично не користуються і ніколи не користувалися цим майном, оскільки саме позивач весь час на прохання позивача ОСОБА_2 доглядала за його спадковим майном - будинком та земельною ділянкою на АДРЕСА_1 .

Крім того, слід врахувати, що у позивача ОСОБА_1 знаходяться ключі від будинку та присадибної ділянки, та після смерті спадкодавця - ОСОБА_5 , відповідачі жодного разу не заходили на подвір`я спірного будинку, а відповідно не вступили у повне володіння та користування ним.

Згідно ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Крім того, оспорюваними є правочини, які ЦК не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку за вимогою однієї зі сторін або іншої заінтересованої особи. До них належать переважно правочини з дефектами волі та волевиявлення його суб`єктів. Це правочини, вчинені: а) неповнолітньою особою за межами її цивільної правоздатності без згоди батьків, піклувальника (ст.222); б) фізичною особою, обмеженою у дієздатності, без згоди піклувальника (ст.223); в) під впливом помилок (ст.229); г) під впливом тяжкої обставини (ст.223).

Водночас у ЦК передбачаються такі недійсні правочини, які не можуть бути безпосередньо віднесені ні до нікчемних, ні до оспорюваних. Такими є правочини, вчинені під впливом обману (ст.230), у результаті зловмисної домовленості представником однієї сторони з другою (ст.232), а також фіктивні правочини(ст.234), ці правочини близькі до оспорюваних, але на відміну від оспорюваних, які суд може визнати недійсними, суд визначає їх недійсними за умови підтвердження допущених порушень вимог закону.

Відповідно до ст.230 ЦК України: якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування; сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину, а відтак, з огляду на викладене, суд приходить до переконання, що є всі підстави для визнання правочинів, укладених між відповідачами щодо купівлі-продажу нежитлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування та господарських споруд на АДРЕСА_1 - недійсними.

Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 133, 141, 354 ЦПК України, ст.ст.230, 232, 234 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , згідно якого ОСОБА_4 продала ОСОБА_8 .І житловий будинок з мансардою, загальною площею 105,9 кв.м., житловою площею 55,1 кв.м., від 05.02.2016р, номер запису про право власності 13197331, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06, договір купівлі-продажу серії та номеру 53, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер :28174544 від 10.02.2016р. недійснеим та скасувати його.

Визнати договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , згідно якого ОСОБА_4 продала ОСОБА_3 05.02.2016р. земельну ділянку площею 0,0811 га., шо знаходиться па АДРЕСА_1 , цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, де номер запису про право власності : 13196676, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 06, кадастровий номер: НОМЕР_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28173354 від 10.02.2016р. недійсним та скасувати його.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судовий збір, необхідний при поданні позову до суду в користь держави в розмірі 704,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційно скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце реєстрації - АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_4 , місце реєстрації - АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 .

Суддя Л.І. Гарасимків