Справа № 352/145/19
Провадження № 22-ц/4808/676/19
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Матківського Р.Й.

секретаря Турів О.М.

з участю ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2 .,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання розписки (договору позики) недійсною з підстав її безгрошовості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду від 28 березня 2019 року, постановлену в складі судді Хоминець М.М. у м. Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання розписки (договору позики) недійсною з підстав її безгрошовості.

Позовна заява мотивована тим, що ним свого часу були позичені грошові кошти у ОСОБА_3 без розписки по усній домовленості. 05 липня 2012 року в приміщенні колиби «У вуйка Василя », внаслідок фізичного і психологічного тиску його змусили написати боргову розписку на ім`я ОСОБА_3 про отримання 77500 доларів США, з яких 43000 доларів США сам борг та 34500 доларів США відсотки за користування коштами. Зазначав, що розписка, яка датована 01.11.2011 року та реально написана 05.07.2012 року на ім`я ОСОБА_3 є безгрошовою, оскільки кошти за даною розпискою він не отримував. Просив визнати правочин (розписку) від 01.11.2011 року на суму 77500 доларів США, видану на ім`я ОСОБА_3 недійсною з підстав його безгрошовості.

27 березня 2019 року представник відповідача подав до суду клопотання про закриття провадження у даній справі відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, посилаючись на наявність рішення Тисменицького районного суду від 27 червня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2014 року, яким відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання розписки (правочину) недійсною, який постановлений у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Тисменицького районного суду від 28 березня 2019 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання розписки (договору позики) недійсною за його безгрошовитості з підстав, встановлених п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тобто у зв`язку з наявністю рішення суду, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тієї самої підстави.

На дану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Вказує, що суд прийшов невірного висновку про закриття провадження, в зв`язку з тим, що є відповідне рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Зазначає, що предметом розгляду справи не була відповідна розписка і розгляд справи відбувався з інших підстав, а саме без відповідної інформації з Державної прикордонної служби про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували за кордоном.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити скаргу.

Відповідач ОСОБА_3 , належним чином повідомлений про час та місце судового засідання у судове засідання не з`явився, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи наявне судове рішення, яке набрало законної сили, постановлене з приводу того самого спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання розписки (договору позики) недійсною з підстав її безгрошовості.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрало законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішені по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Позови вважаються тотожними тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів, позови не можна вважати тотожними, що позбавляє суд права закрити провадження у справі.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої він просить ухвалити рішення, а підставою - є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , предметом даного спору є визнання розписки (договору позики) недійсною з підстав її безгрошовості.

Установлено, що рішенням Тисменицького районного суду від 27 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 жовтня 2014 року відмовлено у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання розписки (правочину) недійсною з підстав, передбачених ст.231 ЦК України, як правочину, вчиненого особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи та ст.1051 ЦК України, оскільки грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця.

Отже, висновки суду першої інстанції про те, що провадження підлягає закриттю у зв`язку з наявністю рішення суду, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тієї самої підстави є вірними.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відповідна розписка не була предметом розгляду справи і розгляд справи відбувався з інших підстав, а саме без відповідної інформації з Державної прикордонної служби про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на час укладання безгрошовитої розписки (договору позики) перебували за кордоном, оскільки зазначені обставини можуть бути доказом при перегляді рішення суду за новиявленими обставинами.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з додержанням норм процесуального закону. Підстав для скасування цієї ухвали не встановлено.

Керуючись ст.ст.158, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу Тисменицького районного суду від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 21 травня 2019 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

Р.Й.Матківський