ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3723/19 Справа № 172/352/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, придбаного під час проживання однією сім`єю,

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2015 року позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з квітня 2003 по квітень 2012 року, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет. За час сумісного життя ними було набуто спільне майно, а саме: автомобіль, меблі, побутова техніка, сільськогосподарська техніка, запчастини. Крім того, на час розірвання відносин з відповідачем у їхньому спільному домашньому господарстві знаходились 5 корів, 14 свиней, 5 телят, 2 дорослих бика. Спільними трудовими та грошовими витратами був проведений благоустрій будинку, який належить відповідачу та розташований по АДРЕСА_1 і в якому вони проживали однією сім`єю з відповідачем.

За час проживання однією сім`єю в будинку проведено капітальні ремонти жилих кімнат, побудований погріб, сарай, гараж, вигрібну яму, свердловину.

Просить суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію належної їй 1/2 частки вартості спільно набутого майна.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію належної їй 1/2 частки вартості майна, придбаного під час проживання однією сім`єю у розмірі 6 325 (шість тисяч триста двадцять п`ять) гривень.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача грошові кошти в рахунок компенсації замість 1/2 частки у праві спільної власності майна нажитого за час сумісного проживання в сумі 249 000 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що сторони проживали разом з 2003 року по 2012 рік та за цей час набули у спільну власність худобу, вирощуванням якої займалась позивач, також було придбано сільськогосподарський інвентар, побутову техніку та автомобіль. Сімейний бюджет складався з коштів, що були отримані в результаті спільної праці як з утримання домашнього господарства, так і з оброблення земельних ділянок, при цьому батьки сторін не надавали сторонам по суті матеріальної допомоги. Твердження суду про те, що позивачем не доведено факту наявності домашніх тварин, сільськогосподарської техніки спростовуються показами позивача, відповідача та свідків, а посилання суду на те, що худоба залишалась після розірвання шлюбу відповідача з іншою дружиною є необґрунтованими, оскільки поділ худоби з попередньою дружиною відбувся в 2003 році, тому станом на 2012 рік сторонами спору утримувалась худоба, набута спільними зусиллями. Крім того, позивач зазначає, що спірний автомобіль, який був придбаний за час проживання сторін однією сім`єю та який був примусово реалізований відділом ДВС за особисті борги відповідача є об`єктом спільної сумісної власності.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з квітня 2003 по квітень 2012 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори 31.10.1997 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

20.05.2008 року ОСОБА_2 придбано автомобіль Шевроле «Авео», 2006 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .

Відповідно до товарного чека № 11 від 08.06.07 встановлено факт придбання пральної машинки «Бош» за 3600 грн.

З наданої відповідачем розписки встановлено, що після розірвання шлюбу з першою дружиною ОСОБА_3 остання отримала частину великої рогатої худоби, свиней, домашніх птахів та грошових коштів, тобто інша частина майна залишилась у відповідача, що підтверджує його пояснення про походження домашніх тварин до початку проживання з позивачем однією сім`єю.

За твердженням позивача під час спільного проживання однією сім`єю з відповідачем ними придбано меблі, побутову, сільськогосподарську техніку, залишились домашні тварини, в тому числі велика рогата худоба, які є спільною сумісною власністю. У будинку відповідача за час спільного проживання виконано ремонтні роботи, газифікація, водопостачання та ін.

Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Глава 8. Право спільної сумісної власності подружжя).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановити факт створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Щодо визнання спільною сумісною власністю побутової техніки та меблів, які за твердженням позивача придбані під час спільного проживання з відповідачем суд встановив, що до справи долучено лише документ про придбання пральної машини. Будь-яких інших доказів факту придбання вказаного майна, дати купівлі, його дійсної вартості до суду не надано.

Вирішуючи питання щодо розподілу спірних домашніх тварин суд встановив, що позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами їх наявність та вартість, яка зазначена у позовній заяві. Крім того не доведено факт їх придбання під час спільного проживання. При цьому тварини, які народжені від тварин, що є власністю особи також є власністю цієї особи відповідно до вимог ст. 189 ЦК України.

У судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що основним джерелом доходу сім`ї позивача та відповідача під час їх спільного проживання, в тому числі для капітальних та поточних ремонтів житла були доходи від товарного сільськогосподарського виробництва на земельних ділянках, які належать на праві особистої власності відповідачу та його батькам. Оскільки вказані доходи отримані за допомогою особистого майна відповідача та його особистої праці, то вони є його особистою власністю.

Позивачем у судовому засіданні не доведено придбання цього майна внаслідок спільної праці.

З цих же підстав суд першої інстанції зазначив про неможливість визнання спільним сумісним майном автомобіля Шевроле «Авео» д.н. НОМЕР_1 . Крім того представником позивача до суду надано матеріали щодо оцінки іншого автомобіля, а не того, що є предметом спору.

При цьому у судовому засіданні суду першої інстанції відповідач частково визнав факт придбання майна за час спільного проживання на загальну суму 12 650 грн (ліжко, газовий котел, собака, вікна, двері, насос опалення).

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.57, 60, 61, 70, 74, 76, 163 СК України, ст.ст.189, 368 ЦК України, ухвалив рішення, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що сторонами під час спільного проживання було придбано домашні тварини, сільськогосподарський інвентар, побутову техніку та автомобіль не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, були предметом дослідження суду першої інстанції, їм надана відповідна правова оцінка, належних та допустимих доказів згідно положень Глави 5 ЦПК України щодо походження та вартості цього майна позивачем надано не було, що унеможливлює визначити обсяг спільного сумісного майна та здійснити його об`єктивний поділ. Посилання позивача на показання свідків не є прямим та достатнім доказом у справах даної категорії.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання апелянта на те, що сімейний бюджет складався з коштів, що були отримані в результаті спільної праці як з утримання домашнього господарства, так і з оброблення земельних ділянок, відхиляються колегією суддів, оскільки товарне сільськогосподарське виробництво на земельних ділянках належить на праві особистої власності відповідачу та його батькам.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова