Справа № 344/1492/16-ц
Провадження № 22-ц/4808/692/19
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючої Пнівчук О.В.

суддів : Мелінишин Г.П., Ясеновенко Л.В.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 березня 2019 року, в складі судді Бабій О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

У лютому 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 є власником 262/300 частин домоволодіння на АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 належить 38/300 частин вказаного домоволодіння. Земельна ділянка не приватизована та перебуває у спільному користування співвласників будинку. Відповідач в порушення вимог законодавства, без встановлення порядку користування земельною ділянкою, без виділення частики в натурі та отримання документів на право власності на земельну ділянку, без згоди позивача, самовільно забудовує спільну земельну ділянку, а також встановив огорожу всередині земельної ділянки.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу встановленої огорожі та встановити порядок користування земельною ділянкою.

Ухвалою суду від 08.07.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення порядку користування земельною ділянкою виділено у два самостійні провадження, а саме: за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою розглядаються іншим складом суду та на даний час рішення ще не прийнято.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 березня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт зазначила, що ОСОБА_2 встановлюючи огорожу позбавив її можливості доступу до належних їй по закону частини будинковолодіння, а також права коритстування своїм майном у відповідності до будівельних, санітарних та інших норм і стандардартів з використанням присадибної ділянки.

Суд, на думку апелянта, не врахував того, що вона як співвласник будинковолодіння по АДРЕСА_1 Франківську має право і зобов`язана використовувати земельну діялнку згідно з її призначенням, для безпечної експлуатації будинку і інших будівель і споруд з дотриманням будівельних, санітарних і інших державних стандартів і норм, незалежно від того має вона речові права на земельну ділянку чи ця дільнка відноситься до комунальної або державної власності.

Судом не взято до уваги той факт, що встановлення огорожі обмежило їй доступ до таких об`єктів як туалет та гараж, оскільки в будинку внутрішня вбиральня відсутня.

Апелянт вважає, що огорожа яка встановлена впритул до будинку порушує вимоги п. 3.25 ДБН 360-92 3.2, а саме право її як власника коритсуватись та обслуговувати будинковолодіння.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на необгрунтованість доводів апелянта та зазначає, що рішення суду постановлено з дотриманням вимог норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_1 - ОСОБА_7 , ОСОБА_3 . підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.

Представники відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обгрунтованість висновків суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Постановляючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що належних та допустимих доказів того, що сторонам належить частка земельної ділянки, яка відповідає їхній частці власності у будинковолодінні позивачем суду не надано, а також не надано доказів того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні спільною земельною ділянкою.

З таким висновком суду не можна погодитись з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 належить частина будинковолодіння на АДРЕСА_1 згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 березня 2012 року.

Іншим співвласником зазначеного домоволодіння є ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 січня 1987 року та угоди про розподіл спадкового майна від 01 грудня 2004 року.

Згідно технічної документації по горизронтальній зйомці земельної ділянки по АДРЕСА_1, виготовленої ДП «Івано-Франківський інститут землеустрою» за заявою ОСОБА_2 у 2016 році вбачається, що загальна площа земельної ділянки цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд становить 0,1054 га.

Встановлено та не заперечується сторонами, що між співвласниками будинковолодіння існує спір щодо користування земельною ділянкою закріпленою за вказаним будинковолодінням.

Станом на час розгляду вказаного позову у провадженні Івано-Франківського міського суду перебувуає справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Разом з тим встановлено, що ОСОБА_2 на земельній ділянці, що закріплена за всім будинковолодінням по АДРЕСА_1 встановив огорожу посилаючись на те, що саме так склався порядок користування вказаною земельною ділянкою між співвласниками будинковолодіння, таким чином у користуванні ОСОБА_2 фактично перебуває земельна ділянка площею 0,0920 га, а у користуванні ОСОБА_1 залишилась земельна ділянка площею 0,0134 га.

Із матеріалів справи вбачається також, що ОСОБА_1 рішенням сесії Івано-Франківської міської ради від 23.02.2010 року було надано у власність земельну ділянку площею 0,062 га по АДРЕСА_1 та видано державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку. Однак рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 26.11.2013 року вищезазначене рішення Івано-Франківської міської ради та державний акт на право приватної власності на дану земельну ділнку скасовано. При цьому апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками будинку по АДРЕСА_1, перед наданням у власність ОСОБА_1 земельної ділянки, яка перебувала у спільній сумісній власності не було проведено її поділ з виділенням часток кожному із співвласників будинковолодіння.

З огляду на встановлені обставини - до встановлення порядку користування земельною ділянкою закріпленою за будинковолодінням по АДРЕСА_1 між співвласниками будинку відповідно до їх часток у вказаному будинковолодінні (який вирішується у судовому порядку) - земельна ділянка площею 0,1054 га перебуває у спільному користуванні співвласників будинковолодіння.

За змістом ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Відповідно до положень ч.4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 на земельній дідлянці площею 0,1034 га яка закріплена за будинковолодінням АДРЕСА_1 закріплена за будинковолодінням АДРЕСА_1 встановив огорожу таким чином, що позивач ОСОБА_1 фактично позбавлена можливості користуватися земельною ділянкожю площею 0,0920 га (т.1 а.с.77).

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користванні земельною ділянкою яка перебуває у спільному користуванні співвласників будинковолодіння АДРЕСА_1 є обгрунтованими.

Частиною 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Позивач, обгрунтовуючи позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, просила ухвалити рішення яким зобов`язати відповідача демонтувати встановлену ним огорожу всередині земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Однак колегія суддів беручи до уваги те, що у провадженні суду перебуває позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування земельною ділянкою закріпленою за будинковолодінням АДРЕСА_1 , то до вирішення її по суті відсутні підстави для усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу встановленої ОСОБА_2 . огорожі всередині вказаної ділянки. Разом з тим, оскільки позивач ОСОБА_1 позбавлена доступу до всієї земельної ділянки, то ОСОБА_2 слід зобов`язати усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом надання доступу ОСОБА_1 до земельної ділянки площею закріпленою за будинковолодінням АДРЕСА_1 , фактична площа якої становить 0,1054 га.

Оскільки суд першої інстанції не дав належної правової оцінки вищезазначеним встановленим обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 26 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом надання доступу ОСОБА_1 до вказаної земельної ділянки.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 травня 2019 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

Л.В. Ясеновенко