Номер провадження: 22-ц/813/3389/19
Номер справи місцевого суду: 520/6349/18
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди завданої бездіяльністю органу державної влади,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовними вимогами до Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області про стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через державну казначейську службу України на його користь відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 гривень.

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 зазначає, що 15 .02.2018 за вх. № У - 431 до Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області, подано заяву про скоєне у відношенні ОСОБА_1 та членів його родини кримінальне правопорушення, яким їм завдано шкоди в особливо великому розмірі, відповідальність за яке передбачено ч. 4 ст. 190 КК України - тяжкий злочин. В заяві про кримінальне правопорушення наведені підстави, факти, обґрунтування, а також додані копії документів як докази скоєного кримінального правопорушення. Отримавши постанову Одеського окружного адміністративного суду від 14.12.2017 по справі № 815/4386/15, що набрала законної сили, позивач та члени його сім`ї не в змозі поновити порушені права у зв`язку із вчиненими шахрайськими діями. Рішенням державного реєстратора відмовлено в виконанні постанови суду.

Подану заяву про скоєне кримінальне правопорушення, у встановлений строк не було внесено до ЄРДР, що стало приводом для звернення до Київського районного суду міста Одеси зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси Чаплицького В.В. по справі № 520/1921/18 провадження № 1-кс/520/591/18 від 20.02.2018 скаргу на бездіяльність посадових осіб Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області задоволено та зобов`язано посадових осіб Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області внести до ЄРДР відповідні відомості, викладені в заяві ОСОБА_1 від 15.02.2018 У-431.

Позивач вважає, що бездіяльністю посадових осіб Київського ВП у місті Одесі ГУНП в Одеській області позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 5000,00 гривень, яка виражається у стражданнях у зв"язку з незахищеністю та не поновленням прав від скоєного кримінального правопорушення, невчасним внесенням даних до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення, тривалою участю в судових засіданнях, на що витрачається особистий час, що завдає душевні страждання та нервові стреси.

Викладені обставини стали підставою звернення до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першою інстанцією норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з недоведеністю вимог позивача.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першою інстанцією, у лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Київського відділу поліції у м.Одесі ГУНП в Одеській області із заявою про скоєне кримінальне правопорушення, відповідно до якої просив внести відомості викладені в заяві до Єдиного реєстру досудових розслідувань про скоєне кримінальне правопорушення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Колодяжною О.В., відповідальність за яке передбачено ч.4 ст.190 КК України.

Оскільки подана ОСОБА_1 заява посадовими особами Київського відділу поліції у м.Одесі ГУНП в Одеській області не приймалася до уваги, ОСОБА_1 оскаржив бездіяльність посадових осіб Київського відділу поліції у м.Одесі ГУНП в Одеській області.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 20.02.2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Зобов"язано відповідних посадових осіб Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області внести відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 , яка була прийнята 15.02.2018 року за вх.№ У-431 до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування. Контроль за виконанням ухвали слідчого судді покладено на посадових осіб Одеської місцевої прокуратури № 1.

На обгрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 надав копію ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 20.02.2018 року про визнання протиправною бездіяльність посадових осіб Київського відділу поліції у м.Одесі ГУНП в Одеській області (а.с.04).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ОСОБА_1 оскаржувалась бездіяльність посадових осіб слідчого відділу, ця бездіяльність посадових осіб судовим рішенням визнана незаконною.

Тобто, позивач доводить наявність підстав для відшкодування моральної шкоди встановлену ухвалою Київського райсуду м.Одеси бездіяльність посадових осіб Київського відділу поліції у м.Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, що відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

Позивач зазначає, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

З позову ОСОБА_1 не вбачається якою саме бездіяльністю яких посадових осіб Київського ВП у м.Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області спричинена моральна шкода, в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір моральної шкоди, до позову не надані належні докази на підтвердження розміру моральної шкоди.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів законом покладено на сторону. У даному випадку сторона позивача свій обов`язок щодо надання належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог не виконала.

При наведених обставинах суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є недоведеним.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду, оскільки суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, оскільки вони зводяться до дублювання підстав позову, проте докази на підтвердження позову, позивачем не подано, а ні до суду першої, а ні апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при дослідженні Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що тільки за період з 01.01.2017 року по 20.02.2019 року Київським районним судом м.Одеси ухвалювалось більш ніж 40 рішень по справам за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , поданими з аналогічних підстав.

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в повному обсязі, оскільки їх обґрунтування не мають правового значення для вирішення даного спору та правильність висновків районного суду щодо відмови у задоволенні позову не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то відсутні підстави для перерозподілу судових витрат

Між тим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є «автономним» і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СУД з прав людини оцінює «розумність» тривалості провадження з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв:

складність справи,

поведінка заявника та відповідних органів влади,

а також важливість предмета спору для заявника

(див., серед інших джерел, рішення у справі «Фрідлендер проти Франції» (Frydlender v. France) [ВП], заява № 30979/96, п. 43, ECHR 2000-VII). Українські справи: « Світлана Науменко проти України», рішення від 09 листопада 2004 року; «Меріт проти України», рішення від 30.03.2004 року; «Єфименко проти України», рішення від 18 липня 2006 року, «Івань та інші проти України», рішення від 12 січня 2017 року, п.п.7, 8; «Аніфер проти України», рішення від 26 липня 2018 року п.6, та інші.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

З початку січня 2019 року по 22.05.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу до судді Таварткіладзе О.М. надійшло 460 справ.

З урахуванням надмірного навантаження, яке виходить за межі фізичних можливостей, недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.), суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження у справі, призначити справу до розгляду, вирішити інші процесуальні питання, пов`язані з розглядом справи, та розглянути справу у строки, передбачені національним законом.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 22.05.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін