Постанова

Іменем України

15 травня 2019 року

місто Київ

справа № 454/1814/16-ц

провадження № 61-23393св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А.,

суддів: Кузнєцова В. О., Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича,

відповідачі: Прокуратура Львівської області, Держава Україна в особі Державної казначейської служби України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року у складі судді Адамович М. Я. та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Копняк С. М., Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції заявника

Фермерське господарство Бурки Віталія Володимировича (далі - ФГ Бурки В. В.) у липні 2016 року звернулось до суду з позовом до Прокуратури м. Львова, Держави України в особі Державної казначейської служби України (далі - Казначейська служба) про відшкодування моральної шкоди.

Позивач обґрунтовував заявлені вимоги тим, що позивачем в Генеральну прокуратуру України направлено заяву про кримінальне правопорушення. Надалі ця заява була направлена в Прокуратуру Львівської області. З Прокуратури Львівської області його заява знову перенаправлена в Прокуратуру м. Львова, а звідти в Прокуратуру Личаківського району м. Львова, звідки він отримав відповідь про те, що в його заяві відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР. Стверджує, що такі дії відповідача порушують вимоги статей 40, 56 Конституції України. Зазначає про те, що грубе порушення норм Конституції України та КПК України з боку прокуратури є свідомими глузуванням з боку органів державної влади України. Позивач в короткі терміни не зміг захистити права фермерського господарства, в результаті чого йому були спричинені моральні страждання, які полягали у приниженні його честі та гідності, ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку із порушенням прав та нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовжити активну підприємницьку діяльність.

Стислий виклад заперечень інших учасників справи

Відповідачі відзив на позов не подали.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог ФГ Бурки В. В. відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року апеляційну скаргу ФГ Бурки В. В. відхилено. Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року залишено без змін.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження передбачених ЦК України підстав цивільно-правової відповідальності, які підлягають з`ясуванню під час вирішення спору про відшкодування моральної шкоди, а саме не надано доказів на підтвердження факту заподіяння шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у січні 2017 року, ФГ Бурки В. В. просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року, постановити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заявник зазначає, що судами неправильно застосовано правила статей 8, 22, 40, 55, 56, 124 Конституції України, статей 16, 23, 1166, 1167,1176 ЦК України, та суди не звернули увагу, що положеннями статті 56 Конституції України, яка є нормою прямої дії, фермерському господарству гарантоване право на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Оскаржувані судові рішення не містять обґрунтування відхилення доказів доданих до позовної заяви на підтвердження її вимог.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДАХ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що набрав чинності 15 грудня 2017 року, далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у травні 2018 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають до застосування правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 213 ЦПК України (в редакції Закону України від 18 березня 2004 року № 1618-IV, далі - ЦПК України 2004 року), відповідно до яких рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд перевірив правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ФГ Бурки В. В. звернулося в суд з позовом до Генеральної прокуратури України та просило вирішити питання про порушення кримінальної справи за статтею 375 КК України щодо колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду, які постановили, на його думку, завідомо неправосудну ухвалу.

Згідно з листом від 11 червня 2014 року зазначена заява скерована для розгляду в Прокуратуру Львівської області.

Прокуратурою Львівської області його заява направлена в Прокуратуру м. Львова, після чого її скеровано до Прокуратури Личаківського району м. Львова.

Надалі позивачем повторно направлено в Генеральну прокуратуру України заяву про внесення відомостей до ЄРДР, яка скерована в Прокуратуру Львівської області та Львівську місцеву прокуратуру.

Оцінка аргументів касаційної скарги

Перевіряючи законність та обґрунтованість постановлених у справі рішень, Верховний Суду зробив такі висновки.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 15 ЦПК України 2004 року, якій кореспондує стаття 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства. У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Статтями 1, 12 ГПК України у редакції, чинній на дату розгляду справи судом першої інстанції, передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно зі встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Стаття 4 ГПК України встановлює право юридичної особи на звернення до господарського суду.

При вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи (частина перша статті 1 Закону України «Про фермерське господарство»).

Спори, що виникають між юридичними особами та Державою Україна в особі Державної казначейської служби України під час реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб`єктним складом підвідомчі господарським судам.

Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори, пов`язані, зокрема, з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об`єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 ГПК України.

Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК України та ГПК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 461/1930/16-ц (провадження № 14-60цс18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 464/1874/17 (провадження № 14-395цс18).

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову ФГ Бурки В. В., суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, не надав оцінки тому, що ФГ Бурки В. В заявило вимогу до Прокуратури Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної діями суб`єкта владних повноважень, яка за своїм суб`єктним складом підпадає під дію статті 4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні позову ФГ Бурки В. В., оскільки зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного, а має розглядатися у порядку господарського судочинства, у зв`язку з чим провадження у справі необхідно закрити.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має, зокрема, право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 255, пунктом 5 частини першої статті 409, частинами першою та другою статті 414, статтею 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 29 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 27 грудня 2016 року скасувати.

Провадження у справі за позовом Фермерського господарства Бурки Віталія Володимировича до Прокуратури Львівської області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди закрити.

Роз`яснити Фермерському господарству Бурки Віталія Володимировича право звернутися з відповідним позовом до суду господарської юрисдикції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. А. Стрільчук

Судді В. О. Кузнєцов

С. О. Погрібний

О. В. Ступак

Г. І. Усик