Справа № 163/498/19
Провадження № 2-н/163/6/19
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 травня 2019 року місто Любомль

Суддя Любомльського районного суду Волинської області Чишій С.С., вивчивши заяву військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Луцького прикордонного загону ДПСУ (військова частина НОМЕР_1 ) про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за квартирну плату (утримання будинку) та житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

Військовий прокурор Луцького гарнізону звернувся в суд із заявою, у якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 в користь Луцького прикордонного загону 14 251,51 гривень заборгованості за квартирну плату (утримання будинку) та житлово-комунальні послуги.

Ухвалою від 22.04.2019 року заяву залишено без руху в порядку ч.4 ст.56, ст.185 ЦПК України і надано 10-денний строк для усунення недоліків: належного обґрунтування і підтвердження необхідними доказами підстав для представництва військовим прокурором інтересів держави в особі Луцького прикордонного загону в суді.

На виконання цієї ухвали військовий прокурор надав додаткові письмові пояснення щодо обґрунтування визначених у заяві підстав для представництва інтересів держави. У них послався на судову практику і норми Закону України "Про прокуратуру". Окрім наведених у заяві про видачу судового наказу підстав представництва інтересів держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказав, що спори, які виникають з приводу неправомірного користування майном військових частин, установ Державної прикордонної служби України всупереч вимог чинного законодавства України призводить до порушення інтересів держави у сфері оборони та зачіпають інтереси всього українського народу. Сам же Луцький прикордонний загін в період з 01.02.2018 року по 01.01.2019 року не вживав достатніх заходів для захисту інтересів держави щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за квартирну плату і житлово-комунальні послуги, а обмежився лише повідомленнями на адресу останнього щодо необхідності сплати заборгованості, які ніякого результату не дали. Незважаючи на це, до суду за захистом інтересів прикордонний загін не звертався. Через відсутність змоги належним чином самостійно здійснювати захист інтересів в судовому порядку, начальник прикордонного загону звернувся у військову прокуратуру з проханням звернутись до суду із даною заявою. За таких обставин вважає, що прикордонний загін неналежним чином здійснює захист інтересів держави і наявність виключного випадку для звернення військовим прокурором до суду із даною заявою. Крім цього, норми ЦПК України не вимагають перевірки наявності попереднього повідомлення суб`єкта владних повноважень, якого визначено позивачем, і це не впливає на обґрунтування наявності підстав для вжиття представницьких заходів і вирішення спору по суті.

Вивченням матеріалів заяви і наведених додаткових пояснень військового прокурора суд не знаходить достатніх підстав для здійснення військовим прокурором представництва інтересів держави в даній справі з огляду на таке.

Здійснення прокурором представництва законних інтересів держави в суді регламентовано п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України та ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Із заяви встановлено, що вона подана військовим прокурором в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ).

Згідно із ч.5 розділу І Положення про орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом МВС України від 30.11.2018 року № 971 (далі Положення), органами охорони державного кордону є прикордонний загін, окремий контрольно-пропускний пункт та авіаційна частина.

Відповідно до розділу ІV Положення фінансування діяльності органу охорони державного кордону здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законодавством.

Орган охорони державного кордону здійснює господарську діяльність та укладає договори відповідно до чинного законодавства України.

Військове майно закріплюється за органом охорони державного кордону на праві оперативного управління.

Орган охорони державного кордону є юридичною особою, має печатки із зображенням малого Державного Герба України і дійсним або умовним найменуванням, інші печатки і штампи, рахунки в органах Державної казначейської служби України та може мати рахунки в банках, у тому числі в іноземній валюті.

Таким чином, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у даній справі, є Луцький прикордонний загін як орган охорони державного кордону Державної прикордонної служби України.

За змістом ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" підставами для представництва прокурором в суді законних інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

В якості підстави здійснення представництва інтересів держави військовий прокурор перш за все вказує, що спори з приводу неправомірного користування майном військової частини, установ Державної прикордонної служби України всупереч вимог чинного законодавства України призводить до порушення інтересів держави у сфері оборони і зачіпають інтереси усього українського народу.

Проте подана прокурором заява в порядку наказного провадження має характер боргових зобов`язань за спожиті житлово-комунальні послуги і квартплату за проживання у службовому житлі колишнього військовослужбовця і його сім`ї. Неправомірності у використанні цього службового житла як майна військової частини цим військовослужбовцем запасу зі змісту заяви і доданих до неї доказів не встановлено і такими доводами сама заява не обґрунтована.

В чому проявились інтереси держави у сфері оборони та інтересів усього українського народу, в межах поданої заяви прокурором не наведено.

Доданий до заяви лист т.в.о. начальника Луцького прикордонного загону від 05.02.2019 року, у якому через відсутність коштів на правничу допомогу він просить військового прокурора звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 виниклої заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, не є достатньою підставою для представництва прокурором в суді законних інтересів держави в особі даного органу в розумінні ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру".

Зміст ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у виключних випадках.

Участь прокурора у судовому процесі має бути обґрунтована. Не допускається здійснення прокурором представництва інтересів у суді особи або органу без наявності чіткого та законного обґрунтування необхідності такої участі, оскільки інакше буде порушено принцип рівності сторін при розгляді спору.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Саме лише посилання прокурора на те, уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви до розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовця, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Саме таку правову позицію з приводу підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді висловив Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 року по справі № 922/901/17.

Військовий прокурор, звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу в інтересах держави в особі Луцького прикордонного загону таких належних доказів не надав, а лише вказав, що даний орган при обізнаності із наявністю у ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги до суду з відповідною заявою не звертався, тобто проявляє пасивну поведінку. При цьому, жодного доказу неспроможності або інших об`єктивних причин неможливості самостійного здійснення цим органом представництва інтересів держави в суді також не надав. Хоча як вбачається із платіжного доручення №401 від 13.02.2019 року за звернення військовим прокурором до суду з цією заявою судовий збір був сплачений саме Луцьким прикордонним загоном ДПСУ (військова частина НОМЕР_1 ).

Позиція прокурора щодо відсутності потреби у попередньому повідомленні суб`єкта владних повноважень про подання заяви в інтересах держави до суду як правової підстави для здійснення представництва є власним тлумаченням законодавства, яке є помилковим.

Сукупний аналіз положень ч. 3 та ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що наявність належних доказів попереднього звернення прокурора до відповідного суб`єкта владних повноважень є обов`язковою умовою, за якої можливий судовий розгляд заяви прокурора, і виключно у разі її дотримання прокурор набуває відповідних процесуальних повноважень (процесуальної дієздатності) відповідної сторони процесу.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 01.03.2018 у справі №922/1361/17, від 10.05.2018 у справі №918/323/17, від 20.03.2019 року у справі №456/4668/15-ц, відповідно до яких з`ясуванню судами підлягає питання дотримання прокурором вимог ч.4 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" щодо повідомлення відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення прокурора до суду з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави.

Вищенаведене у своїй сукупності вказує на відсутність підстав для представництва військовим прокурором інтересів держави у даній справі, оскільки прокурор не обґрунтував у чому саме полягає порушення інтересів держави, за захистом яких він звернувся до суду; не надав доказів, якими підтверджується наявність підстав для представництва інтересів держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 як суб`єкта владних повноважень та дотримання порядку звернення до суду, передбаченого ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, прокурором при зверненні до суду з даною заявою не виконано вимоги ч.4 ст. 56 ЦК України і визначені ухвалою суду від 22.04.2019 року недоліки не усунуто.

У відповідності до ч.4 ст.56 ЦПК України невиконання викладених у цій нормі вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст.185 ЦК України.

Згідно із ч.3 ст.185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі наведених вимоги процесуального закону, встановлено підстави для повернення заяви військовому прокурору.

Керуючись ст.ст.56, 185, 260 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Заяву військового прокурора Луцького гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Луцького прикордонного загону ДПСУ (військова частина НОМЕР_1 ) про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за квартирну плату (утримання будинку) та житлово-комунальні послуги повернути військовому прокурору Луцького гарнізону Західного регіону України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу протягом 15 днів з дня її складення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Суддя С.С.Чишій