Справа № 466/4312/17 Головуючий у 1 інстанції: Казан І.С.
Провадження № 22-ц/811/1135/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника позивача Богомазової І.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації,

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом (а.с.3-5), уточненим заявами від 20.11.2017 року та від 04.12.2017 року (а.с. 41-43, 94-97), в якому просив:

визнати інформацію, поширену 19 травня 2017 року близько 11:00 год. у службовому кабінеті міського голови міста Самбора ОСОБА_4 Р. відносно ОСОБА_2 , яка полягала у нецензурних висловлюваннях, які розтлумачуються, як: підла, нікчемна людина, надзвичайно дурний і завзятий у своїй дурості чоловік, тупа, неадекватна людина, негідник, негативною, яка не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію;

зобов`язати ОСОБА_5 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею 19 травня 2017 року близько 11:00 год. у службовому кабінеті міського голови міста Самбора, шляхом повідомлення про ухвалене судове рішення в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , протягом одного місяця після набрання рішенням суду законної сили;

визнати інформацію, поширену ОСОБА_5 відносно ОСОБА_2 , про спробу зґвалтувати її, негативною, яка не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію;

зобов`язати ОСОБА_5 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею шляхом повідомлення про ухвалене судове рішення в ЗМІ, протягом одного місяця після набрання рішенням суду законної сили;

стягнути із ОСОБА_5 100000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 5000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07.12.2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано інформацію, поширену ОСОБА_5 відносно ОСОБА_2 , яка полягала у примушуванні її вступити з ним у статеві відносини, негативною, яка не відповідає дійсності та принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2

Зобов`язано ОСОБА_5 спростувати недостовірну інформацію, поширену нею шляхом повідомлення про ухвалене судове рішення у засобах масової інформації протягом одного місяця після набрання рішенням законної сили.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 25000 грн. як відшкодування моральної шкоди та 5000 грн. судових витрат, а всього 30000 грн.

Стягнуто із ОСОБА_5 у дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Рішення суду оскаржили обидві сторони.

Позивач ОСОБА_2 просить рішення суду змінити в частині відмови у задоволенні його позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення в повному обсязі.

Апелянт не погоджується з розміром присудженого у його користь морального відшкодування і вважає, що при вирішенні спору в цій частині суд не в повній мірі врахував усі обставини справи і негативні наслідки, які настали для нього внаслідок поширення відповідачем оспорюваної інформації про примушування відповідача вступити з ним у статеві відносини. Зазначає, що після поширення відповідачем такої інформації, він змушений терпіти насмішки зі сторони мешканців міста і докладати значних зусиль для відновлення своєї репутації, що завдає йому сильних душевних страждань. Крім того, звертає увагу, що умисне розміщення відповідачем оспорюваної інформації на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook призвело до активного поширення цієї інформації не лише ЗМІ, а й на всеукраїнських телевізійних каналах серед великої кількості громадян, що змушує його вкотре відчувати приниження та недовіру зі сторони мешканців міста Самбора.

Вважає, що за наведених обставин, справедливою компенсацією за його душевні страждання буде сплата відповідачем у його користь 100000 грн.

Крім того, не погоджується з висновками суду і в частині відмови у задоволенні його вимог про поширення відповідачем нецензурних та брутальних слів на його адресу, оскільки описані в позовній заяві висловлювання принижують його честь та гідність.

Апелянт ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що вона не поширювала відносно позивача недостовірної інформації, а саме по собі звернення до правоохоронних органів із заявою про вчинення позивачем кримінального правопорушення не може мати наслідком застосування до неї цивільно-правової відповідальності, оскільки право на звернення до правоохоронних органів є її конституційним правом, яке гарантується державою.

Крім того, зазначає, що в частині публікації неправдивої інформації в мережі Facebook, суд покликається лише на «скріншот з Інтернет ресурсу», проте, судом не досліджено та не наведено у рішенні, коли, яка і де саме оспорювана інформація була поширена, зокрема, не зазначено повної електронної адреси веб-сайту, яка б підтверджувала наведений факт. Зазначає, що будь-яка публікація у соціальній мережі Facebook взагалі не була предметом дослідження суду. Апелянт вважає, що «скріншот з Інтернет ресурсу» не є доказом у розумінні вимог ЦПК України.

Апелянт звертає увагу, що позивачем не доведено недостовірності оспорюваної інформації, а судом не встановлено характеру такої інформації та не з`ясовано, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Крім того, вважає, що суд при визначенні способу спростування оспорюваної інформації не врахував вимоги ст.277 ЦК України. На думку апелянта, якщо б оспорювана інформація була б дійсно нею поширена в мережі Facebook, то й спростування такої інформації можливе у той самий спосіб через мережу Facebook, а не так, як визначив суд у своєму рішенні.

Апелянт зазначає, що позивач є суб`єктом владних повноважень і конфлікт з ним відбувся у службовому кабінеті міського голови під час виконання ним службових обов`язків, а тому правових підстав для відшкодування моральної шкоди взагалі немає.

Крім того, вважає, що суд невірно здійснив розподіл судових витрат, не застосувавши принципу пропорційності при частковому задоволенні позовних вимог.

Згідно з первинним протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Апеляційного суду Львівської області від 19.12.2017 року для розгляду даної цивільної справи (провадження №22-ц/783/7447/17) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Мельничук О.Я., суддів: Крайник Н.П., Савуляка Р.В.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», Апеляційний суд Львівської області ліквідовано та створено новий Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

За частиною 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

18.10.2018 року цивільна справа №466/4312/17 одержана Львівським апеляційним судом від Апеляційного суду Львівської області.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Львівського апеляційного суду від 18.10.2018 року, для розгляду даної цивільної справи (провадження №22-ц/811/1135/18) визначено колегію суддів в складі: судді-доповідача Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.

Заслухавши пояснення сторін в підтримання своїх апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї.

Конституцією України (ст.34) також гарантується право кожного на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Статтею 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (п.1), беручи до уваги зазначені вище конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відповідно до ч.1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

При спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена (ч.ч.4, 7 ст.277 ЦК).

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативна інформація поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (порушення норм моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з положеннями ст.277 ЦК України, роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п.18 названої вище постанови, обов`язок довести, що інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України).

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Отже, за змістом статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Судом встановлено, що інформацію, яку позивач просить спростувати, становлять висловлювання про те, що 19.05.2017 року об 11.00 год. в кабінеті голови міста Самбора позивач змушував відповідача вступити з ним в статеві відносини.

Оспорювана позивачем інформація була поширена відповідачем шляхом розміщення цієї інформації 19.05.2017 року на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook «Nataliya Zremyak-Parashchak» (а.с.54-55).

Отже, позивачем, як того вимагають наведені вище норми матеріального права, доведено факт поширення відповідачем оспорюваної інформації публічно.

Поширена відповідачем інформація є негативною для позивача, оскільки нею стверджується про вчинення позивачем діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення.

Оспорювана позивачем інформація містить чіткі твердження про факти, тобто містить повідомлення про факти, які можуть бути перевірені на предмет їх достовірності, а тому така інформація за своїми стилістичними ознаками не може вважатись оціночними судженнями.

Що ж стосується доводів апелянта про те, що вказана вище інформація не може перевірятись на факт достовірності в порядку цивільного судочинства, оскільки 19.05.2017 року вона звернулась із заявою у Самбірський відділ поліції ГУ НП у Львівській області про вчинення позивачем відносно неї кримінального правопорушення, а тому право на таке звернення є її конституційним правом, то необхідно зазначити наступне.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10.04.2003 року №8-рп/2003, "поширив такі відомості" в аспекті конституційного звернення треба розуміти так, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб.

На обгрунтування своїх висновків, Конституційний Суд України в цьому рішенні також зазначає, що "звернення громадянина до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, у тому числі показання свідка під час попереднього слідства, не може вважатись поширенням

неправдивих відомостей".

Однак, у даній справі позивач не просить визнати недостовірною та спростувати інформацію, яка викладена відповідачем у заяві від 19.05.2017 року, адресованій правоохоронним органам, а він просить визнати недостовірною та спростувати інформацію, яку відповідач 19.05.2017 року поширила на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook.

З огляду на викладене й те, що відповідач, не дочекавшись перевірки правоохоронними органами вказаних нею в заяві фактів, поширила на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook інформацію про те, що відповідач примушував її вступити з ним у статеві відносини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання цієї інформації недостовірною й такою, що підлягає спростуванню в порядку ст.277 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що позивач не довів недостовірності оспорюваної ним інформації є безпідставними, оскільки відповідно до наведених вище норм матеріального права, саме на відповідача у таких правовідносинах покладається обов`язок доказування достовірності оспорюваної інформації, однак, відповідач не надала жодного доказу на підтвердження того, що оспорювана позивачем і наведена вище інформація є достовірною.

Крім того, 29.05.2017 року було затверджено висновок ДОП СППП Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області про припинення перевірки по письмовій заяві відповідача (а.с.79-80).

Таким чином, в цій частині спору суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.

При цьому, суд не в повній мірі врахував вимоги ч.ч.4, 7 ст.277 ЦК України про те, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію, у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Враховуючи те, що оспорювана позивачем інформація, яку суд визнав недостовірною, була поширена відповідачем шляхом розміщення цієї інформації 19.05.2017 року на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook «Nataliya Zremyak-Parashchak», тому в такий же спосіб ця інформація має бути спростованою відповідачем, а саме: шляхом розміщення відповідачем на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook «Nataliya Zremyak-Parashchak» повідомлення про ухвалення рішення суду про визнання недостовірною інформації про примушування її позивачем вступити з ним у статеві відносини, у зв`язку з чим оскаржуване рішення в цій частині необхідно змінити.

В решті, підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції за апеляційними скаргами сторін немає, оскільки суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про визнання недостовірною та спростування інформації, яка поширена у формі нецензурних висловлювань, оскільки у випадку висловлення суб`єктивної думки в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено лише обов`язок відшкодувати моральну шкоду, та правильно визначив розмір грошової компенсації за заподіяння позивачеві моральної шкоди, оскільки висновки суду в цій частині відповідають вимогам ст.23 ЦК України.

Доводи апелянта ОСОБА_5 про порушення судом принципу пропорційності при розподілі судових витрат є теж безпідставними, оскільки вимога про відшкодування моральної шкоди є вимогою немайнового характеру, а тому принцип пропорційності при частковому задоволенні цієї вимоги в частині визначення розміру грошової компенсації за заподіяну моральну шкоду не застосовується.

Таким чином, апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, лише в частині зміни рішення суду про визначення способу спростування оспорюваної інформації, яку суд визнав недостовірною, в решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 07 грудня 2017 року в частині визначення способу спростування недостовірної інформації змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Зобов`язати ОСОБА_8 протягом одного місяця з дня набрання рішенням законної сили розмістити на своїй персональній сторінці у соціальній мережі Facebook «Nataliya Zremyak-Parashchak» повідомлення про ухвалення Самбірським міськрайонним судом Львівської області 07 грудня 2017 року рішення про визнання недостовірною інформації про примушування її ОСОБА_2 вступити з ним у статеві відносини».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 червня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.