Справа № 148/967/17
Провадження № 22-ц/801/621/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Саламаха О. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2019 рокуСправа № 148/967/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Оніщука В.В., Голоти Л.О.

при секретарі Богацькій О.М.

позивач : ОСОБА_3

відповідач: ПАТ «Приватбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Тульчинського районного суду від 11.01.2019 року ,ухвалене о 14 годині 37 хвилин в приміщенні Тульчинського районного суду суддею Саламахою О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору неді1йсним, повний текст якого виготовлено 15.01.2019 року ,-

В с т а н о в и л а :

30.05.2017 року ОСОБА_3.(на час укладення договору - ОСОБА_3) звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про встановлення факту відсутності в анкеті-заяві істотних умов кредитного договору і встановлення факту неукладення кредитного договору від 17.02.2012 року ,посилаючись на те, що його не укладала ,а лише підписала заяву анкету про отримання у відповідача банківських послуг на отримання платіжної картки для отримання заробітної плати. Вказала, що вказану заяву вона сприймала, як згоду на надання дозволу на обробку персональних даних та при цьому не виявляла бажання на отримання кредиту чи підписання договору. Зазначена анкета-заява від 17.02.2012 року не містила відомостей про отримання нею кредиту чи відкриття кредитного рахунку ;у ній не зазначено вид карткового рахунку ; відсутні істотні умови кредитного договору, а саме: предмет, ціна, дата видачі кредиту чи його частини; не містила письмової інформації про орієнтовану сукупну вартість кредиту, дані про відкриття банківського рахунку. Вважаючи договір з відповідачем неукладеним внаслідок недосягнення згоди щодо його істотних умов, просила встановити факт відсутності у анкеті-заяві від 17.02.2012 істотних умов кредитного договору, а також встановити факт, що кредитний договір від 17.02.2012 є неукладеним.

В подальшому позивач неодноразово уточняла позовні вимоги, востаннє - 01.02.2018 року ,посилаючись на порушення ч.2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», ч.ч.3,5 ст.203, ст.230 ЦК та те , що заявою-анкетою не обумовлено надання кредиту ,а банк ввів її в оману щодо обставин ,які мають істотне значення, просила визнати кредитний договір у формі анкети- заяви від 17.02.2012. року недійсним.(а.с.91) Зазначила, що отримала банківську картку у період роботи у Тульчинській ЦРЛ з Умовами і правилами надання банківських послуг не ознайомлювалася, факт їх підписання, заперечила.

Рішенням Тульчинського районного суду від 11.01.2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, просить вказане рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити. Зазначила, що ні пам'ятку клієнта, ні тарифи ,ні умови і правила надання банківських послуг не містять її підпису, а тому договір кредиту нею не укладався; суд виніс рішення про визнання договору недійсним, не зазначаючи який саме договір визнає недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» проти скарги заперечив ,вважає рішення суду законним і обгрунтованим ,а доводи скарги безпідставними. Зазначив, посилаючись на ст.207; ч.1,3 ст.626-628,634, 638 ЦК, що договір позивачкою було укладено у письмовій формі у вигляді приєднання до умов договору в цілому запропонованих і встановлених банком в стандартних Умовах і правилах надання банківських послуг в Приватбанку і Тарифах банку шляхом заповнення анкети - заяви, а ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 09.11.2017 року встановлено щодо тих же сторін, що ОСОБА_3 17.02.2012 року уклала з банком договір про кредитування , відповідно до якого 17.02.2012 року отримала кредитну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом в розмірі 00,0 грн., на яку після перевипуску 14.07.2014 року встановлено кредитний ліміт 8000 грн.

Згідно ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ,позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції . Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, учасників судового розгляду ,перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги , заявлених позовних вимог та підстав позову ,суд апеляційної інстанції вважає що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно частин першої - п'ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції даним вимогам відповідає.

Суд першої інстанції встановив, що підписавши анкету-заяву від 17.02.2012 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, ОСОБА_3 погодилася, з тим, що дана її заява разом з пам'яткою клієнта, умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг, з умовами якого вона ознайомилася в письмовому вигляді і згодна. Крім того, підписавши вказану анкету-заяву позивач взяла на себе зобов'язання виконувати умови і правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з змінами до них на сайті відповідача за URL - адресою: www.privatbank.ua.

Таким чином ,ОСОБА_3 уклала шляхом приєднання публічний договір про надання банківських послуг у вигляді банківських карткових рахунків з кредитуванням ,що передбачає встановлення кредитного ліміту на платіжну карту, користування кредитними коштами та повернення їх в порядку та строки ,передбачені публічними умовами договору для відповідного виду обслуговування карток.. ОСОБА_3 з 2012 року було видано видано платіжні картки: № НОМЕР_1 від 17.02.2012 року, строком дії 01/16; НОМЕР_2 від 07.07.2012 строком дії 01/16 та НОМЕР_3 від 14.07.2014 строком дії 08/17.Також, 14.07.2014 року ОСОБА_3 встановлено кредитний ліміт у сумі 8000 грн. Факт видачі відповідачем платіжних карток ОСОБА_3 підтверджується фотозображеннями з бази даних ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.206-209) 21.08.2013 позивач надала ПАТ КБ «ПриватБанк» відомості про зміну персональних даних, вказавши, що здійснює трудову діяльність у КП «Тульчинський РЦ медико-санітарної медицини» на посаді юрисконсульта з щомісячною заробітною платою - 1500 грн. (а.с. 114).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 09.11.2017 року , постановленій у справі про стягнення з позивачки коштів за кредитним договором, що набрала законної сили, встановлено ,що ОСОБА_3 на підставі анкети-заяви від 17.02.2012 року було видано кредитну картку «Універсальна» із встановленим кредитним лімітом в розмірі 0,00 грн. В подальшому, 14.07.2014 перевипущено кредитну картку та активовано картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт в розмірі 8000 грн. ,яким остання користувалась, частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Зазначені обставини також підтверджуються випискою по картковому рахунку на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 183-188) та анкетою-заявою від 14.07.2014 року (а.с. 182).

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання оспорюваного договору недійсним, суд першої інстанції ,враховуючи встановлені судовим рішенням факти як такі, що не потребують доказування ,виходив з того, що договір кредитування з банком є укладеним, на момент укладення договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, позивач на протязі тривалого часу, а саме з 17.02.2012 року користувалася банківськими послугами, що надаються відповідачем, отримувала платіжні картки, надавала та змінювала персональні дані про себе, двічі підписувала анкети-заяви про ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, а відтак була обізнана та згодна з умовами договору, укладеного між нею і відповідачем .В подальшому, 14.07.2014 року ОСОБА_3 отримала у користування кредитний ліміт, користувалася наданими коштами, шляхом витрати їх на власні потреби, а також погашала заборгованість, що підтверджується банківською випискою з карткового рахунку, що в свою чергу спростовує посилання останньої на неотримання будь-яких карток, крім зарплатної платіжної картки та відсутність волевиявлення на отримання кредиту,тобто на обман.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки суд вірно встановив обставини справи, належним чином перевірив їх доказами ,які оцінив в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував норми права ,а відтак дійшов обгрунтованого висновку про відмову у позові.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що суд невірно встановив факт укладення нею кредитного договору з відповідачем , оскільки відповідач не пред'явив пам'ятку клієнта, Умови і Правила надання банківських послуг у Приватбанку, Тарифи банку, як складових укладеного договору банківських послуг ,що містили б її підпис , а також про невірне застосування судом принципу свободи договору та ЗУ «Про захист прав споживачів», не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.ст.203,215ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до ч.2 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно: 1) основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) будь-яких застережень щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 3) ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг;4) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 6) права споживача або небезпеки, що йому загрожує. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ст.1055ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст.207 ч.1 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.1ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою ст.638ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина друга статті 638 ЦК України).

За положеннями ч.ч.1,2 ст.640ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Пропозицію укласти договір (оферту)може зробити кожна із сторін майбутнього договору.Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття (ч.1ст. 641 ЦК України).

Відповідно до ст.642ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Згідно ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд вірно виходив з того, що підстав, передбачених ст.ст.203,215,230ЦК України для визнання укладеного позивачкою з відповідачем договору недійсним, не встановлено. Між сторонами у письмовій формі було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, оскільки, підписавши заяву - анкету про приєднання до публічного договору про надання банківських послуг ,обравши його у вигляді відкриття банківського карткового рахунку з певним видом обслуговування ОСОБА_3 ,відповідно до ст. ст.207,626 ч.1,627,634 ч.1 ЦК ,в письмовій формі уклала з відповідачем договір банківського карткового рахунку з кредитуванням шляхом приєднання до запропонованих ним Умов , Правил та Тарифів публічного договору,що містять їх по цьому виду послуги, тим самим погодилась з його істотними умовами ,в тому числі щодо правил кредитування з правом банку самостійно встановлювати кредитні ліміти.

Вказане підтверджено рішенням апеляційного суду Вінницької області від 09.11.2017 року , який встановив вказані обставини щодо цих же осіб, які в силу ч.4 ст.82 ЦПК доказуванню не підлягають.

Умови і Правила надання і Тарифи в тому числі і цьому виду банківської послуги на час письмового погодження з ними позивачки містяться у відкритому доступі на офоційному сайті ПриватБанку і були надані банком в письмовому вигляді для ознайомлення .Будь-яких доказів про застосування банком нечесної підприємницької практики чи обману при письмовому приєднанні позивачки до умов публічного договору не вбачається.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом принципу свободи договору не заслуговують на увагу,оскільки посилаючись на те,що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості, суд лише навів у рішенні ст.627 ЦК в контексті змісту усього рішення,а не обгрунтовуючи його лише свободою договору.

Позивач дійсно ,укладаючи спірний договір , була вільна в укладенні договору та виборі контрагента,тобто у вирішенні питань укладення його чи не укладення його з відповідачем ,приєднання до запропонованих ним умов публічного договору чи не приєднання ,що з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства не виключає застосування ст.ст.634,638 ЦК України.

Доводи скарги про те,що суд визнав недійсним договір про надання банківських послуг,а не кредитний , хоча і заслуговують на увагу в деякій мірі, проте не є підставою для скасування ухваленого судом рішення. Із тексту рішення ,його обгрунтування вбачається ,що предметом розгляду суду був саме укладений позивачем договір про надання банківських послуг у вигляді карткового рахунку з кредитуванням.

Вказане слідує із наступного.

Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до публічного договору про надання банківських послуг та обираючи конкретну послугу позивач письмово погодилась з істотними Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами щодо обраного виду банківської послуги та письмово посвідчила ,що ознайомилась зі вказаними документами до його укладення та згодна з його умовами, тобто уклала договір .

Разом з тим, ЦК України не містить окремого поняття «Банківська послуга» та його окреме регулювання .

Банківські послуги є досить широким поняттям і включають в себе цілий спектр послуг, які надаються Банком, та регулюються окремими параграфами глави 71 ЦК України, зокрема, Кредит, Банківський вклад та главою 72 ЦК Банківський рахунок зі своєю специфікою укладення ,характеру виконання. Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку передбачають, зокрема , надання таких послуг для фізичних осіб, як кредит та банківський рахунок ,при цьому останній може бути з кредитуванням.

Відповідно до п.1.1.1.76. Умов платіжна картка не може бути предметом договору банківської послуги, оскільки, згідно термінів ,що застосовуються в Умовах і правилах надання банківських послуг, є засобом для ініціалізації переказу коштів з рахунка платника або відповідного рахунка банку з метою оплати ,тобто , є лише ідентифікаційним засобом та інструментом для здійснення операцій, які проводяться за обов'язкового відкриття банком рахунку .

Крім того, Умови та правила надання банківських послуг передбачають, зокрема, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку ; клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, змінити відсоткову ставку. Зазначені Умови встановлені банком для всіх клієнтів і передбачають укладення договору рахунку лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов в цілому.

Одним із різновидів договорів банківських послуг ,який укладається шляхом приєднання , є договір банківського рахунку з кредитуванням ,який має місце в даному випадку, оскільки кредитна картка є лише інструментом користування відкритим картковим банківським рахунком. Вказане підтверджує те, що даний договір є договором банківського карткового рахунку з кредитуванням (ст.1069 ЦК України) ,який укладається шляхом приєднання, тобто клієнт погоджується з пропозицією банку відкрити картковий рахунок з кредитним лімітом на оголошених банком умовах ,що відповідають закону та банківським правилам. Таким чином, розмір коштів ,що надаються Банком, строки дії договору та порядок повернення коштів визначені Умовами, Правилами і Тарифами банку щодо такої послуги ,а відтак доводи апеляційної скарги про відсутність узгодження сторонами договору його істотних умов, безпідставні.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли у відповідності до договору про надання банківських послуг у вигляді їх різновиду договору банківського рахунку з кредитуванням (карткового кредитного рахунку), правовідносини щодо якого регулюються ст.ст.1067-1069 ЦК , параграфом 1,2 глави 71ЦК України (що регулюють кредит ) ,ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Постановою Національного банку України від 30.04.2010 року №223 "Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» та загальними нормами цивільного кодексу щодо зобов`язань.

ОСОБА_3 (ОСОБА_3.) встановлювався на її рахунок по платіжній карті кредитний ліміт, тобто можливість скористатись коштами банку у визначеному ним лімітованому розмірі за потреби , а розмір отриманих нею кредитних коштів ,час отримання та відповідно оплата процентів за ним, залежали виключно від волі та дій самої позичальниці. Тому Банк при укладенні даного договору шляхом приєднання позбавлений можливості вказати сукупну вартість кредиту ,детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача та інше.

В зв'язку з викладеним , а також тим, що даний договір карткового кредитного рахунку укладено позивачем шляхом письмового приєднання до публічно оголошених банком умов для такого виду договорів, з якими позивач погодилась, виконувала і які зміні не підлягають , суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що під час укладення оспорюваного договору не були погоджені його істотні умови , а з боку відповідача мали місце введення в оману та нечесна підприємницька практика через недотримання ним вимог ст .ст .11,18,19 ЗУ «Про захист прав споживачів» є необгрунтованими і підстав для визнання вказаного договору недійсним за ст.ст.203,215,230 ЦК України не вбачається.

ОСОБА_3 зазначені обставини письмового приєднання 17.02.2012 року до договору про надання банківських послуг у банківського карткового рахунку з кредитуванням не спростувала, свій підпис під заявою - анкетою не заперечувала ,а отримання та користування банківською кредитною карткою підтверджено фотокопією з матеріалів справи та первинним документом- банківською випискою по її рахункам. Крім того, до звернення відповідача до неї з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачка, достовірно знаючи про отримувані банківські послуги, з 2012 року користувалась кредитними коштами та не ставила питання про визнання його недійсним .

Інші доводи скарги також правильні висновки суду не спростовують .

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Відповідно до п.п. «в» п. 4 ч.1 статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати залишаються за учасником справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367,374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду від 11.01.2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом

Суддя-доповідач Копаничук С.Г.