Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

23 квітня 2019 р. м. Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Шевчук А.М., вирішуючи питання про відкриття провадження

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус ОСОБА_3 про визнання права власності на 9/100 ід. частки житлового будинку і земельної ділянки в порядку спадкування

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно та майнові права,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2016 року позови задоволені частково,

01 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою на вищезазначене рішення, до якої долучила заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження. Заяву обґрунтовує тим, що рішення суду було ухвалене у її відсутності та її представника. Копії оскаржуваного рішення вони не отримували та в матеріалах справи відсутні відомості про його направлення. Зазначає, що постійно проживає у країні Ізраїль, даний позов був поданий у її інтересах представником ОСОБА_4, однак жодної кореспонденції від суду на свою поштову адресу: країна Ізраїль, АДРЕСА_1 не отримувала, заяви про направлення кореспонденції лише її представнику не подавала. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рекомендовані листи, які були адресовані на імя ОСОБА_1, надсилалися за адресою її представника: м. Житомир, вул. Кибальчича, 2/4, що є їй незрозумілим. У звязку з неотриманням копії судового рішення 31 жовтня 2018 року нею було укладено угоду про надання правової допомоги із адвокатом ОСОБА_5, яка після ознайомлення з матеріалами справи надіслала на її адресу копію даного рішення.

Вказані причини пропуску строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними з огляду на наступне.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов'язків суб'єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 294 ЦПК України, в редакції, що діяла на дату ухвалення оскаржуваного рішення, апеляційна скарга на рішення суду подавалася протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, могли подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2015 року представник ОСОБА_4 на підставі довіреності від 13 вересня 2015 року в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України, яка стала діяти у такій редакції з 15 грудня 2017 року, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обовязки (ч.1 ст.64 ЦПК України).

Встановлено, що 23 листопада 2016 року Богунським районним судом м. Житомира рішення проголошено за відсутності ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 У цей же день копія судового рішення направлена, в тому числі ОСОБА_1, але доказів вручення даного рішення позивачу матеріали справи не містять (а.с.132). Разом із тим, матеріали справи свідчать про те, що представник позивача 04 січня 2017 року звертався до суду із заявою про розяснення судового рішення від 23 листопада 2016 року та відстрочення його виконання.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 24 січня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 лютого 2017 року, відмовлено у роз»ясненні та відстрочці виконання рішення суду (а.с. 157-158, 191-192).

Отже, представник ОСОБА_4, який діяв в інтересах ОСОБА_1, подаючи до суду першої інстанції заяву про розяснення судового рішення, станом на січень 2017 року був поінформований про те, що Богунським районним судом м. Житомира 23 листопада 2016 року було ухвалено рішення суду у даній справі.

Окрім того, матеріали справи також свідчать про те, що представник позивача отримував копію ухвали про відкриття провадження, знайомився з матеріалами справи у березні 2016 року, отримував судові повітки та подавав клопотання про перенесення судового засідання, брав участь в інтересах позивача у судових засіданнях в суді першої інстанції, а також у 2017 році подавав апеляційну скаргу та отримував судову повітку в суді апеляційної інстанції (а.с.48,55,83-84,92-93,95,103,108,165-167,183).

Окрім того, ОСОБА_1 без жодних застережень та обмежень уповноважила представника ОСОБА_4 діяти в її інтересах, що підтверджувалося чинною на той час довіреністю від 13 вересня 2015 року. Отже, вчинення представником усіх дій в інтересах ОСОБА_1 свідчить про її обізнаність, оскільки за загальним правилом обізнаність представника передбачає й обізнаність особи, інтереси якої він представляє, якщо довіреність є чинною, а повноваження не обмежені.

Також, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду в суді апеляційної інстанції представником подано заяву про розгляд справи у його відсутність, до якої було долучено копію нової довіреності від 04 січня 2017 року, за умовами якої ОСОБА_1 уповноважувала ОСОБА_4 представляти її інтереси (а.с.185-187), що тим більше доводить ту обставину, що ОСОБА_1 була обізнана про рух справи, принаймні з 2017 року зокрема, й про ухвалення судом рішення від 23 листопада 2016 року.

Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що позивач або її представник зверталися до суду із заявою про отримання оскаржуваного рішення, цікавилися про результати розгляду справи, а лише після спливу більше двох років з часу винесення судового рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, що свідчить про недобросовісне користування позивачем своїми процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі "Мушта проти України" зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані."

У справах «ОСОБА_4 проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз'яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

При цьому, слід звернути увагу скаржника на те, що в даному контексті також слід враховувати іншу правову позицію Європейського суду з прав людини у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 в розумні інтервали часу не вживала заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не була обізнана щодо результатів даної справи та лише після укладення 31 жовтня 2018 року угоди про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_5 ознайомилася з даним рішенням, яке на її адресу було надіслане цим адвокатом, є безпідставними, оскільки матеріали справи спростовують дані обставини, а належних доказів існування перешкод у поданні апеляційної скарги на рішення суду в період з 2017 року по 2019 рік не надано та позивачем не обґрунтовано. Разом з тим, сам по собі факт укладення ОСОБА_1 з представником ОСОБА_5 угоди про надання правової допомоги не створює підґрунтя для поновлення пропущеного без поважних причин строку.

Враховуючи викладене, підстави для поновлення строку, зазначені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, визнаються неповажними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Апеляційна скарга залишається без руху, а скаржнику надається строк - десять днів з дня вручення копії даної ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав його пропуску.

Відповідно до вимог ч.3 ст.357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст.354 ЦПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Керуючись ст. ст. 354, 357 ЦПК України,

у х в а л и л а:

Визнати неповажними підстави для поновлення ОСОБА_1 строку на апеляційне оскарження рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2016 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2016 року залишити без руху, надати строк - десять днів з дня вручення копії ухвали для подання до Житомирського апеляційного суду заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших підстав його пропуску.

Заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження необхідно подати або надіслати на адресу Житомирського апеляційного суду до вищевказаної дати.

Розяснити, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, судом буде відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Суддя: