Справа № 307/207/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г., з участю секретаря Терпай С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Лосякова Геннадія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 08 листопада 2018 року (у складі судді Гримута В.І.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом у січні 2018 р.

Після уточнення позовних вимог у квітні 2018 р. (а.с.42-44) просила:

-припинити право ОСОБА_2 на частку у спільному майні в розмірі ј частини будинковолодіння АДРЕСА_1 вартістю 45 056,50 грн. із виплатою ОСОБА_1 . ОСОБА_2 вартості цієї частки;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 в цілому.

На обґрунтування позовних вимог указала, що згідно з договором дарування від 29 листопада 2013 р. і свідоцтвом про право на спадщину від 01 липня 2013 р. позивачу належить Ѕ та ј - всього ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 Інша ј частина вказаного будинку належить відповідачеві.

Частка, яка належить відповідачеві є незначною, а відповідно до висновку спеціаліста-інженера спірний будинок є неподільним.

Спільне володіння і користування майном сторонами у справі є неможливим, немає згоди між співвласниками щодо спільного володіння і користування майном, оскільки таке виключається, ураховуючи характеристику майна.

Відповідач із грудня 1983 р. не проживає у спірному будинку та має власне помешкання в Івано-Франківській області, що свідчить про те, що припинення права власності відповідача на частку в спірному майні не може завдати будь-якої шкоди її інтересам. Позивач позбавлена можливості в повній мірі розпоряджатися своєю часткою у спільному майні, оскільки відповідач чинить перешкоди у відчуженні майна.

Рішенням Тячівського районного суду від 08 листопада 2018 р. у задоволенні позову відмовлено.

Адвокат Лосяков Г.О. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-підставою позовних вимог є малозначність частки відповідача у спільному майні, неподільність будинку та неможливість спільного володіння і користування будинком через відсутність згоди між співвласниками;

-у відповідача є власне помешкання, що свідчить про відсутність будь-якої загрози завдання істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника спірного майна та членам її сім`ї;

-відповідач із 1983 р. не проживає у спірному будинку, відтак не має жодного відношення до частини спірного майна;

-у відповідача відсутній інтерес і конкретні дії щодо спільного управління і використання будинку;

-суд надав невірну оцінку висновку спеціаліста щодо відсутності технічної можливості виділення ј частини будинку в натурі.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Узагальненні доводи відзиву зводяться до законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення і безпідставності доводів апеляційної скарги. Відповідач стверджує, що її право власності на ј частину спірного житлового будинку є гарантією її конституційних прав і позбавлення такого права завдасть істотної шкоди її інтересам.

Суд виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через його відповідність правильно встановленим обставинам, які мають значення для справи (є предметом доказування), належно оціненим доказам і нормам матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ та ј (загалом - ѕ) частини житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5,6).

Висновком спеціаліста щодо визначення можливості виділення в натурі ізольованої квартири, яка становить ј частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , установлено, що такої можливості не має через поганий технічний стан будинку (а.с.10-13). Відповідно до звіту про оцінку майна, а саме: житлової одноповерхової будівлі з надвірними спорудами, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.10-11) ринкова вартість указаного житлового будинку станом на 22 серпня 2017 р. складає 171 927 грн.

Позивач стверджує, що відповідач постійно проживає у Івано-Франківській області та має там власне житло.

На противагу цьому відповідач теж подала низьку письмових доказів, зокрема:

-рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 10 листопада 2011 р. про розірвання шлюбу, згідно з яким шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 було розірвано (а.с.57);

-інформацію із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, згідно з якою за ОСОБА_2 не зареєстрованого жодного об`єкта нерухомості на праві власності (а.с.58);

-за донькою відповідача - ОСОБА_5 на праві приватної власності зареєстрована квартира в Івано-Франківській АДРЕСА_2 загальною площею 37.2 кв. м, у якій і проживає відповідач (а.с.60). У вказаній квартирі зареєстрованого троє осіб, що підтверджується довідкою, виданоюКрихівецькою сільською радою (а.с.61).

Відповідно до листа виконавчого комітету Посіцької сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області №79 від 16.10.2018 р. (а.с.119) ОСОБА_2 (відповідач) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Зі слів сусідів ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою. На території Посіцької сільської ради нерухомого майна не має.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно з вимогами ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Матеріалами справи достеменно встановлено, що позивач і відповідач є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Також належними та допустимим доказами встановлено, що вказане житло є єдиною власністю відповідача.

Довід апеляційної скарги про малозначність частки відповідача у спільному майні, неподільність будинку та неможливість спільного володіння і користування будинком через відсутність згоди між співвласниками не заслуговує на увагу через необґрунтованість. Малозначність частки відповідача у спільному майні - це суб`єктивна думка позивача. Натомість, ця частка є єдиним житлом, яке належить відповідачу, відтак говорити про малозначність такої частки недоречно.

Неподільність будинку встановлено не висновком експерта зробленого у відповідній експертизі, а висновком спеціаліста, зробленого на замовлення позивача. Відтак цей доказ, хоча він і не спростований стороною відповідача, не може вважатися достовірним по суті спірних правовідносин. Пропозицію суду щодо проведення у справі будівельно-технічної експертизи стороною позивача було відхилено.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази неможливості спільного володіння і користування будинком через відсутність згоди між співвласниками.

Довід апеляційної скарги про те, що у відповідача є власне помешкання, що свідчить про відсутність будь-якої загрози завдання істотної шкоди інтересам відповідача як співвласника спірного майна та членам її сім`ї, не заслуговує на увагу, оскільки належними та допустимим доказами встановлено, що жодного нерухомого майна відповідач не має.

Довід апеляційної скарги про те, що відповідач із 1983 р. не проживає у спірному будинку, відтак не має жодного відношення до частини спірного майна, ґрунтується на помилковому розумінні норм матеріального права щодо права власності та суперечить його змісту.

Довід апеляційної скарги про те, що у відповідача відсутній інтерес і конкретні дії щодо спільного управління і використання будинку відхиляється як недоведений і необґрунтований.

Частка відповідача у спірному будинку не може бути визначена як незначна; зазначене житло є єдиною власністю ОСОБА_2 , а тому припинення такої завдасть останній істотну шкоду.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушень норм процесуального права, які можуть бути обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу адвоката Лосякова Геннадія Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Тячівського районного суду від 08 листопада 2018 року залишити без змін. 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду. 4.Повне судове рішення складено 24 травня 2019 року.

Судді: