Єдиний унікальний номер судової справи:490/9543/17
Номер провадження:22-ц/812/906/19
Постанова

Іменем України

23 травня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді-доповідача Самчишиної Н.В.,

суддів: Прокопчук Л.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Чулупа О.С., про залишення без розгляду позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановила:

30 жовтня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №401476809 у розмірі 21 788 грн. 33 коп.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 листопада 2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою того ж суду від 11 березня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

У поданій апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», якому за договором факторингу відступлене право грошової вимоги до боржника за вищезазначеним кредитним договором, просило ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач посилався на порушення судом норм процесуального права, оскільки третейське застереження, зазначене в кредитному договорі, не є відмовою від права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів. Крім того, третейське застереження не може бути виконане, оскільки відповідач є споживачем банківських послуг, тому дана справа не підвідомча третейському суду в силу положень ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи її доводи необґрунтованими та безпідставними.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (а.с.69-71), у судове засідання не з`явилися. В письмових поясненнях позивач просив про розгляд справи за його відсутності. Тому на підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність сторін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, з таких підстав.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що предметом даного спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, який містить третейське застереження, від відповідача Антоненка ОСОБА_2 . надійшло заперечення проти вирішення спору в суді, тому даний спір підлягає розгляду третейським судом.

-2-

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, так як вони не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо між сторонами укладено угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

З матеріалів справи вбачається, що 12 липня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» (первісним кредитором) та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №401476809, з метою оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний у сертифікації №401476809 від 12 липня 2013 року або листі гарантії до цього договору у загальній сумі 6 331 грн. 76 коп. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ТОВ «ДІЄСЛ», оплати страхового платежу у сумі 2 279 грн. 43 коп. та комісійної винагороди.

Цей договір складався з двох розділів, Розділ № 1 «Базові умови кредитування» та Розділ № 2 «Загальні умови споживчого кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», які нероздільно пов`язані між собою та складають єдиний документ (п.1.1. кредитного договору).

Пунктом 4 цього ж договору сторони погодились внести до кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України «Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони в зв`язку з кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, що виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними кредитного договору, не виключений перелік яких визначений Розділом № 2 цього договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту, який є невід`ємною частиною цієї третейської угоди та з якими сторони до підписання цього договору ознайомлені та згодні. Сторони погодили, що справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між ними в зв`язку з кредитним договором.

Згідно статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 03 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов`язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов`язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору,

-3-

відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки Законом від 03 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими суб`єктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. А тому, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Таку правову позиції неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у справах № 6-856цс15, № 6-1716цс15.

З кредитного договору № 401476809 від 12 липня 2013 року вбачається, що кредит надавався позичальнику на поточні потреби (оплату товарів), а відтак ОСОБА_1 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за споживчим кредитом, тому третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» справа про стягнення заборгованості за вказаним договором з ОСОБА_1 не підвідомча, а відтак укладена сторонами угода про передачу спору на вирішення до третейського суду не може бути виконана в частині позичальника.

Вказані норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке за договором факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року набувало право вимоги до боржника за кредитним договором, безпосередньо з позичальником угоду про передачу спору на вирішення до третейського суду не укладало.

За вищевикладених обставин, суд не мав правових підстав для залишення без розгляду позову, пред`явленого до вказаного відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції при постановлені ухвали про залишення позову без розгляду були неправильно застосовані норми матеріального права, допущені порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали, тому колегія суддів скасовує ухвалу суду та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на те, що за приписами абз. 3 п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

-4-

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2019 року скасувати, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направити до Центрального районного суду м. Миколаєва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: Л.М. Прокопчук

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року.