Апеляційне провадження №22-ц/824/1180/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Таргоній Д.О., Приходька К.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2018 року у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Свою заяву мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в неї народилася дочка ОСОБА_3 . Батьком дитини записаний громадянин Арабської Республіки Єгипет - ОСОБА_2 . Шлюб з батьком дитини укладено не було. З моменту народження дитини вона знаходиться повністю на її матеріальному утриманні, батько дитини добровільно не надає матеріальної допомоги на її утримання. Тому звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16.10.2018 року і до повноліття дитини.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року у видачі судового наказу на підставі ч.9 ст. 165 ЦПК України відмовлено.

Не погодившись з наведеним судовим рішенням, заявниця подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню, а справу направити до суду першої інстанції для подальшого розгляду. Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що мотиви, зазначені в оскаржуваній ухвалі, які стали підставою для відмови у видачі судового наказу, не ґрунтуються на законі і не відповідають завданню цивільного судочинства, оскільки боржник є іноземцем - громадянином Арабської республіки Єгипет, на території України, зокрема в Києві, ніколи не проживав, а його постійним місцем проживання є Арабська республіка Єгипет. За таких умов підстави для застосування ч.9 ст.165 ЦПК України, в даному випадку відсутні. Оскільки боржник є громадянином іншої держави, розгляд справи за його участю регулюються розділом ХІ ЦПК України. У відповідності до ст. 498 ЦПК України суд мав би звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. За таких умов вважає ухвалу суду від 23 жовтня 2018 року помилковою.

Згідно положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду даної категорії розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Відмовляючи у видачі судового наказу судзазначив, що до заяви про видачу судового наказу не додано відомостей, які ідентифікують боржника, а отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку зареєстроване місце проживання (перебування) боржника. Роз`яснено, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення за судовим захистом. З наведеним висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Процесуальним законом прямо передбачений обов`язок суду отримувати з Єдиного державного демографічного реєстру або інших офіційних джерел в Україні докази місця проживання боржника - фізичної особи. Оскільки заяву було подано до Дніпровського районного суду м. Києва, відповідним чином суд і зробив запит до електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА». Відповідно до отриманої відповіді, боржник - ОСОБА_2 в м.Києві не зареєстрований. За таких умов відповідно до прямої норми, встановленої ч.9 ст.165 ЦПК України, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Наступним доводом апелянта є те, що боржник є іноземцем - громадянином Арабської республіки Єгипет, відтак суд мав би звернутися з відповідним судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. В той же час наказне провадження є особливою формою цивільного судочинства, яке за своєю природою має спрощений характер за необхідності негайного вирішення питання, однак за умови дотримання встановленої для цього виду судочинства процедури. Посилання в апеляційній скарзі на положення ст.498 ЦПК України колегія апеляційного суду вважає безпідставним, оскільки розділ ХІ ЦПК України регламентує дії суду та здійснення провадження у справах за участю іноземних осіб саме при розгляді цивільної справи за позовом особи, тобто справи в позовному провадженні, що на даний випадок не розповсюджується.

Окрім наведеного колегія суддів зважає також на те, що дана відмова у видачі судового наказу не позбавляє сторону можливості вирішення питання про стягнення аліментів в позовному провадженні, в тому числі і за позовом до особи, яка не має в Україні зареєстрованого місця проживання, що і зазначив суд в своєї ухвалі.

Згідно положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Д.О. Таргоній

К.П. Приходько