Провадження №22-ц/812/778/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 квітня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Біляєвої В.М.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 478/1363/18 за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення, яке ухвалено Казанківським районним судом Миколаївської області під головуванням судді Іщенко Х.В., у приміщенні цього суду 05 грудня 2018 року за позовом

Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 грудня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 06 травня 2018 року має заборгованість 117077,68 грн.

Тому, Банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 117077,68 грн., що складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 5582,86 грн., нарахованих процентів за користування кредитом у розмірі 111494,82 грн.

Заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Районний суд мотивував своє рішення тим, що оскільки останній платіж відповідачем здійснено 23 грудня 2013 року, а позов подано 23 серпня 2018 року то, в зв'язку з пропуском встановленого трирічного строку позовної давності позов не підлягає задоволенню.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував строк дії картки, яка отримана відповідачем та діяла до серпня 2017 року, а тому безпідставно застосував позовну давність.

АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду справи, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу суду апеляційної інстанції не надав.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши письмові докази у справі, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що 20 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір, б/н відповідно до якого отримав кредит у розмірі 3900,00 грн. у вигляді встановленого карткового кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11).

Вказаний кредитний договір між сторонами укладено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 20 грудня 2012 року. В даній заяві зазначено, що вона разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку складає між сторонами кредитний договір (а.с.11).

Правовідносини щодо стягнення заборгованості за кредитним договором регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено ч.2 ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Надання кредитних коштів позичальнику на виконання умов вказаного договору підтверджується банківською випискою за карткою ОСОБА_2 та розрахунком заборгованості станом на 6 травня 2018 року (а.с.66-80.)

Відповідач свої зобов'язання за договором кредиту не виконав, кредитна заборгованість за вказаним розрахунком банку становить 117077 грн. 68 коп., що складається з заборгованості за кредитом в сумі 5582 грн. 86 коп. та 111494 грн. 82 коп. заборгованості за процентами (а.с.7-9.).

Районний суд постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходив з того, відповідно до вказаного розрахунку та банківської виписки за карткою останній платіж відповідачем було здійснено 23 жовтня 2013 року, в зв'язку з чим пред'явивши позов в серпні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив трирічний строк позовної давності.

Проте з таким висновком суду не можна погодитись, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судами залишено поза увагою те, що відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця указано на ній.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов).

Пунктом 2.1.1.2.3 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту.

Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Проте, районний суд не звернув уваги на вказані положення локального нормативного акту та не визначив строк дії картки виданої відповідачу.

До суду апеляційної інстанції позивачем надано довідку з якої слідує, що ОСОБА_2 було видано три картки, а саме НОМЕР_2 строком дії до вересня 2016 року, НОМЕР_3 строком дії до серпня 2016 року, та остання НОМЕР_4 строком дії до серпня 2017 року (а.с.92).

Таким чином, строк виконання зобов'язання з погашення повної кредитної заборгованості спливає в серпні 2017 року, тобто зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не з дня здійснення останнього платежу. Тому ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явивши позов у даній справі в серпні 2018 року не порушило строку позовної давності.

Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Верховного суду України викладеної у постанові від 07.10.2015 справа № 6-1295 цс15 та інших постановах, , яка не змінена подальшою практикою Верховного Суду.

Із змісту розрахунку заборгованості наданого банком вбачається, що на час укладання кредитного договору, банк виходив з процентної ставки за користування кредитними коштами в розмірі 27,6 відсотків, проте в подальшому починаючи з вересня 2014 року процентна ставка збільшена до 32,4 відсотки, а з 1 квітня 2015 року процентна ставка встановлена в розмірі 42 відсотки.

При цьому Банк посилається на положення Умов та правил надання банківських послуг, в п.1.1.3.2.3. передбачено право банку змінювати самостійно Тарифи банку, при цьому банк зобов'язаний за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта в виписці по картрахунках. Про збільшення кредитного ліміту банк приймає рішення в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта.

Проте, Умови та правила надання банківських послуг які додані позивачем до позову, не містять підпису відповідача як позичальника. За вказаних обставин, колегія доходить висновку про ненадання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме Умови вказаного змісту мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно чи брав на себе зобов'язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами за підвищеною процентною ставкою.

Такий висновок суду відповідає вимогам наведених норм закону, та практиці ВСУ викладеної в постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 та постанові від 22 березня 2017 року № 6-2320цс16.

Вказаний правовий підхід застосовано і Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду зокрема в постановах від 20 червня 2018 року у справі № 554/2254/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 438/489/16-ц.

Великою Палатою Верховного Суду на цей час не ухвалено рішення про відступлення від наведених правових висновків.

За таких обставин, розрахунок заборгованості має бути визначений виходячи з первинно застосованої процентної ставки за користування кредитними коштами, а саме 27,6 відсотків.

Так, відповідно до розрахунку позивача, заборгованість ОСОБА_2 станом на 1 вересня 2014 року складає за тілом кредиту 5774 грн. 23 коп., а за процентами 1560 грн.

За період з 1 вересня 2014 року по 13 липня 2015 року складається з 315 днів, тому розмір процентів за 1 день становитиме 4 грн. 37 коп. ((5774,23 Х 27,6 %):365). А сума про центів за весь вказаний період буде становити 2937 грн. 07 коп. ( 315 Х4,37% +1560, 52).

Оскільки, відповідно до розрахунку банку в зазначений період відбувалося погашення кредитної заборгованості на суму 3443, 26 грн., в тому числі проценти 2937 грн. 07 коп. та кредит 506 грн. 19 коп., то залишок заборгованості станом на 13 липня 2015 року становитиме 5268 грн. 04 коп. за тілом кредиту.

Період з 14 липня 2015 року по 31 серпня 2017 року складає 779 днів. Процент за користування кредитом за один день в цей період становитиме 3 грн. 98 коп. ((5268 грн. 04 коп. Х 27,6 %) : 365), а всього процентів за вказаний період становитиме 3100 грн. 42 коп. (779Х3,98 грн.). Погашено за вказаний період 2 грн. 12 коп., тому залишок заборгованості станом на 31 серпня 2017 року становитиме 5268 грн. 04 коп. за тілом кредиту та 3098 грн. 30 коп. за процентами.

Враховуючи наведені розрахунки, кредитна заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на час дії останньої отриманої ним платіжної картки 31 серпня 2017 року становитиме 8366 грн. 34 коп. Саме ця сума і підлягає стягненню на користь позивача з ОСОБА_2

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає, оскільки районним судом помилково було застосовано позовну давність, не вирішено спір по суті та безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобов'язань перед позивачем АТ КБ «Приватбанк», що призвело до порушення прав останнього, проте районним судом права банку не були захищені.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За такого, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «Приватбанк» та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 8366 грн. 34 коп. що складається з 5268 грн.04 коп. заборгованості по тілу кредиту та 3098 грн. 30 коп. заборгованості по процентам.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає за можливе здійснити зміну розподілу судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач АТ КБ «ПриватБанк» сплатив судовий збір розмірі 1762,00 грн. за подання позовної заяви та 2643,00 грн. за подання апеляційної скарги на рішення суду, що у сукупному розмірі складає 4405,00 грн.

Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, яка у загальному розмірі складає 117077,68 грн. Разом з тим, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 8366,34 грн..

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 308,35 грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні закону, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, розрахунковий рахунок № НОМЕР_5, МФО №305299) кредитну заборгованість за анкетою - заявою від 20 грудня 2012 року за кредитними картками № НОМЕР_6, № НОМЕР_7, № НОМЕР_8 у сумі - 8366 грн. 34 коп., з яких: 5268 грн.04 коп. заборгованості по тілу кредиту та 3098 грн. 30 коп. заборгованості по процентам.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (, розрахунковий рахунок № НОМЕР_5, МФО №305299) 308 грн. 35 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 02 травня 2019 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова