Справа № 131/1916/16-ц
Провадження № 2/131/224/2019
13 травня 2019 р.м. Іллінці
Іллінецький районний суд Вінницької областів складі:
головуючого судді Олексієнка О.Ю.,
за участю секретаря судових засідань Телевань С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
Позивач звернулась до суду з даним позовом якому вказала, що перебувала в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 27 серпня 2002 року.
Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року шлюб між нами розірваний.

В період шлюбу за спільні кошти з відповідачем було придбано майно, а саме речі для облаштування побуту, меблі та техніка для дому на загальну суму 107595 грн. До складу спільно нажитого майна входить: килими вартістю 10 000,00 грн., люстри вартістю 5000,00 грн., унітаз вартістю 1200, 00 грн., умивальник вартістю 1000, 00 грн., пральна машинка SAMSUNG вартістю 3000,00 грн., душова кабіна вартістю 1000,00 грн., дзеркало - тумбочка вартістю 800, 00 грн., кухонний гарнітур вартістю 4000,00 грн., газова плита вартістю 3500,00 грн., мікрохвильова піч вартістю 1200,00 грн., холодильник Hotpoint- Ariston вартістю 4265,00 грн., стіл зі скла вартістю 2500,00 грн., стільці вартістю 1200,00 грн., котел газовий вартістю 5000,00 грн., посуд вартістю 10000,00 грн., утюг вартістю 1000,00 грн., пилосос SAMSUNG вартістю 1500,00 грн., телевізор LG вартістю 3630,00 грн., м`який диван та 2 крісла вартістю 5500,00 грн., шафа-купе вартістю 3000,00 грн., ліжко вартістю 6000,00 грн., тюлі вартістю 6000,00 грн., витяжка вартістю 800,00 грн., жалюзі вартістю 1500,00 грн., двері вартістю 3000,00 грн., радіаторні батареї вартістю 5000,00 грн., автомобіль вартістю 25000,00 грн. Опис спільно нажитого майна додається у окремому списку до позовної заяви. Документами, що підтверджують право власності на дане майно являються також видаткова накладна №РМ-00С0211 від 13 березня 2013 року на купівлю телевізора та холодильника, рахунок №б/н від 14 квітня 2013 року на купівлю кухні та товарний чек від 10 березня 2013 року на м`яку частину «Фараон». На інше майно немає документів, відповідач не допускає позивача до житла, тому зробити опис у присутності працівників органів місцевого самоврядування чи правоохоронних органів немає можливості. В добровільному порядку розділити майно відповідач не бажає, тому єдиним виходом для ОСОБА_1 є звернення до суду.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву в якій позов підтримали в повному обсязі, просять його задоволити, розгляд справи проводити у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 будучи повідомленим про час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, при цьому відповідач у визначений судом строк відзиву на позовну заяву суду не надав.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та ухвалити у справі заочне рішення.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так, судом установлено, що строни перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 26 листопада 2014 року (а.с. 6), позивачем надано до суду видаткову накладну №РМ-0000211 від 13 березня 2013 року на телевізор LCD LG 32CS669C та холодильник Hotpoint-ARISTON HBM 1181.3 NF (а.с. 8), рахунок б/н від 14 квітня 2013 року на кухню та товарний чек від 10 березня 2013 року на м.ч. «Фараон» ( а.с. 10).

Суд звертає увагу, що відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав.

Відповідно ст. 77 ЦПК України, встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України встановлено, що - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України встановлено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання прав.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно ч. 1 ст. 364 ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ майна в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Частиною 2 ст. 367 ЦК України встановлено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеною з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Таким чином, суд, повно та всебічно дослідивши заяви по суті справи, докази у справі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю позивачем позовних вимог.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 15, 16, 319, 358, 364, 367, 376, 368, Цивільного кодексу України, ст. 60, 61, 65, 70, 71, СК України п. 22 ППВС України № 11 від 21.12.2007р., ст.ст. 10, 12, 13, 259, 260, 263, 265, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити повністю.

Судові витрати залишити за позивачем.

Копію цього рішення невідкладно надіслати сторонам.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер невідомий, адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя :