Запорізький Апеляційний суд
Номер провадження 22-ц/807/1188/19 Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2018 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вознесенівський районний відділ у м. Запоріжжі управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Вознесенівський районний у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И ЛА :

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви зазначав, що він народився у селищі Янгібазар, Верхньочирчикського району, Ташкентської області в Узбекістані.

Зазначав, що вперше був засуджений 11.11.1989 року (у 15-річному віці), а отже оригінал його свідоцтва про народження був вилучений слідчими органами і в подальшому ними втрачений. За вказаних обставин він ніколи не отримував паспорт громадянина колишнього СРСР.

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звертався із заявою щодо повторного отримання свідоцтва про народження до Вознесенівського районного відділу у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільною стану. На що йому було надано письмову відповідь, що повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану здійснюється на підставі актового запису цивільного стану, якщо оригінал свідоцтва було вкрадено, загублено, пошкоджено чи знищено та у разі внесення змін до актового запису цивільного стану чи його поновлення, то особам, які звернулися до відділу державної реєстрації актів цивільного стану особисто, свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану повторно видаються того самого дня при пред`явленні ними паспорту або паспортного документу.

У зв`язку з відсутністю у заявника паспорту, отримати повторне свідоцтво про народження в нього немає можливості.

ОСОБА_1 вказує на те, що постійно проживав в Україні, зокрема й на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року), він відбував покарання, був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , потім був знятий з реєстрації за цією адресою у зв`язку із відбуттям покарання та направлення до місць позбавлення волі, після останнього строку відбуття покарання продовжує проживати за цією адресою.

Зазначає, що він був неодноразово засуджений за вчинення злочинів і відбував покарання у виді позбавлення волі, тому паспорт громадянина України отримати не встиг.

07 листопада 2017 року заявник звернувся із заявою щодо оформлення паспорту вперше до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, однак отримав відмову, оскільки в нього відсутнє свідоцтво про народження.

За таких обставин зазначає, що на даний час, без встановлення певних юридичних фактів, він позбавлений можливості отримати паспорт громадянина України. Просив встановити факти: що він - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Янгібазар, Верхньочирчикського району, Ташкентської області, Узбекистану, за національністю - кореєць, мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; що він ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженець селища Янгібазар, Верхньочирчикського району, Ташкентської області, Узбекистану, дійсно, станом на 24 серпня 1991 року і до теперішнього часу проживає на території України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2018 року заяву задоволено частково.

Встановлено факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець селища Янгібазар, Верхньочирчикського району, Ташкентської області, Узбекистану, станом на 24 серпня 1991 року і до теперішнього часу проживає на території України.

В задоволенні інших вимог відмовлено.

На зазначене рішення, в частині відмови суду першої інстанції про встановлення факту, що він - ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Янгібазар, Верхньочирчикського району, Ташкентської області, Узбекистану, за національністю - кореєць, мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просив рішення частково скасувати, та в цій частині ухвалити нове, яким задовольнити його заяву.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 23 квітня 2019 року, Вознесенівським районним відділом у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області надані письмові пояснення, згідно яких вбачається, що 07.11.2017 року до Вознесенівського РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області з питання оформлення паспорта громадянина України вперше після досягнення 18-річного віку, звернувся ОСОБА_1 , та надав довідку № 074864 від 10.12.1993р. видану Прилуцькою ВТК УВС Чернігівської області. В ході перевірки матеріалів, наданих громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для документування паспортом громадянина України встановлено факт відсутності свідоцтва про народження. На підставі вищевикладеного в оформленні паспорта Заявникові було тимчасово відмовлено до усунення обставин.

В той же день, в судовому засіданні, представником заявника було заявлено клопотання про витребування доказів. ОСОБА_1 просив витребувати низку доказів на підтвердження доводів викладених в його заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Колегією суддів у задоволенні клопотання відмовлено за його необґрунтованістю та відсутністю доказів того, що заявник не мав можливості скористатися таким процесуальним правом під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту того, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Янгібазар, Верхньочирчикського району, Ташкентської області, Узбекистану, за національністю - кореєць, мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 суд першої інстанції зазначив, що факто того, що актовий запис про народження не може бути отриманий заявником, не є підставою для встановлення факту народження особи в певний час.
Задовольняючи заяву в частині встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець селища Янгибазар, Верхньочирчикського району, Ташкентської області, Узбекистану, станом на 24 серпня 1991 року і до теперішнього часу проживає на території України, суд першої інстанції виходив з того, що ця обставина підтвердження довідкою Прилуцької ВТК УВС Чернігівської області серії ЕШ №074864 від 10.12.1993 року.

Проте, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як на правову підставу задоволених вимог районний суд послався на довідку з місць позбавлення волі,не врахувавши того ,що вказана довідка не відноситься до право установлюючих документів.

Так, зі змісту заяви, апеляційної скарги та заявленому клопотанні про витребування доказів, вбачається, що заявник фактично звернувся до суду із метою ідентифікації його, як ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Янгібазар, Верхньочирчикського району, Ташкентської області, Узбекистану, за національністю - кореєць, мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до положень ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Разом з тим, надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20.11.2012 року №5492-VI; Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року №2235-111; порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затверджений Постановою КМУ від 25.03.2015 року № 302.

Згідно підпункту «а» пункту першого частини першої ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного Державного демографічного реєстру.

Статтею 4 цього Закону визначено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.

Відповідно до статті 3 Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Крім того, за змістом ч.ч. 6, 9 ст. 16 ЗУ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» рішення про оформлення документа, у тому числі замість втраченого або викраденого, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру, приймається розпорядником Реєстру, Міністерством закордонних справ, ЗДУ, уповноваженим органом з питань цивільної авіації, капітаном морського порту за результатами ідентифікації заявника. Замість втраченого або викраденого документа уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, після встановлення факту видачі раніше такого документа особі, яка заявила про його втрату або викрадення, оформляє та видає новий документ.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 цього Закону визначено, що розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою КМУ від 20.08.2014 №360, визначено, що державна міграційна служба України (ДМС) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта.

В пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до МВС, Національної поліції, Мін`юсту, органів ДФС, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.

Згідно ч.1 ст.10 ЗУ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Колегія суддів враховує, що перелік фактів, що мають юридичне значення та можуть встановлюватися в порядку окремого провадження, не є вичерпним.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення у порядку, визначеному ч.1 ст.10 ЗУ «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», чого суд першої інстанції заявнику не роз`яснив.

У розумінні частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду - Perez deRada Cavanilles проти Іспанії, № 2809095, рішення від 28.10.1998.

Отже необхідною умовою забезпечення доступу заявника в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви.

Згідно до вимог вищевказаного законодавства України, вбачається, що у разі, якщо ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України.

Відповідно, згідно до вищевказаних нормативних актів основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення ДМС України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

У своїй заяві до суду заявник має вказати який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи).

Фактично, суд першої інстанції відмовивши у ідентифікації особи , прийняв рішення про встановлення факту проживання цієї особи певний час на території держави, що є неприпустимим.
В силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Колегія суддів звертає свою увагу на те, що заявником не доведено неможливості вирішення цього питання через органи міграційної служби, а отже звернення до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення є передчасним.
З огляду на вищезазначені вимоги законодавства, рішення суду підлягає скасуванню, із ухваленням нового, про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст. ст. 374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И ЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2018 року в частині задоволених вимог - скасувати, прийняти в цій частині нову постанову за якою:

У задоволенні заяви про встановлення факту того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець селища Янгібазар, Верхньочирчикського району, Ташкентської області, Узбекистану, станом на 24 серпня 1991 року і до теперішнього часу проживає на території України відмовити.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 06 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: