БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/151/19, cправа № 361/7705/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» квітня 2019 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Телепи Т.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ;

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 й ОСОБА_5 про визнання заповітну недійним,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним вище позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 , який обґрунтовується тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці вісімдесяти двох років помер її дід ОСОБА_6 , який останні роки свого життя проживав у належній їй квартирі й перебував під її піклуванням, оскільки інших близьких родичів, які б про нього піклувалися не було. Вона самостійно здійснила поховання діда у тому порядку, про який він просив ще за життя. Після проведення поховання та отримання свідоцтва про смерть дідуся вона звернулася до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку із чим була заведена спадкова справа. Після закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини нотаріус їй повідомив про те, що її дід ОСОБА_6 у вересні 2016 року, тобто за пів року до дня смерті, склав заповіт, у якому все належне йому майно заповів відповідачу ОСОБА_2 , яка у родинних відносинах із нею та дідусем не перебувала, жодної участі у житті діда ніколи не приймала та фактично є зовсім чужою для них людиною. Вважає, що заповіт ОСОБА_6 є недійсним. Її батько, єдиний син діда, помер ще у 2012 році. Дід дуже тяжко переносив втрату єдиного сина. У тому ж році дід покинув свою цивільну дружину, із якою прожив багато років і якій залишив нерухоме майно, що було придбане за час спільного проживання.

Коли ОСОБА_6 попросився жити у неї, то з власної ініціативи склав на неї заповіт на все належне йому майно. Вона не вимагала і навіть не просила про складення на її ім`я заповітного розпорядження, оскільки він є її рідним дідом і вона не могла його залишити у похилому віці без турботи й напризволяще, тим більше у такому тяжкому психологічному стані. Протягом життя її дід багато років хворів, у тому числі й на нервові захворювання, а у зв`язку із втратою сина та розлученням з дружиною його стан значно погіршився. Також на ОСОБА_6 додатково психологічно вплинули обставини щодо залишення у цивільної дружини майна, яке він вважав спільним, оскільки воно придбавалося за його матеріальної участі, але було оформленим не на нього. ОСОБА_6 пригнічував стан безхатченка на старості років й те, що він вимушений був жити в онуки у приймах та просити її про допомогу.

З цього приводу ОСОБА_6 звертався до юристів та адвокатів. На думку позивача ряд непорядних адвокатів скористалися хворобливим станом людини похилого віку й тим, що у нього були якісь грошові кошти. Фактично, обіцяючи у судовому порядку повернути подаровану ним нерухомість, адвокати лише збагачувалися за рахунок його пенсійного забезпечення та заощаджень.

У суді розглядалися чотири судових справи за участю ОСОБА_6

Позивачу достеменно не відомо на якому етапі судових розглядів дід познайомився із ОСОБА_5 , яка гарантувала у судовому порядку повернути все належне йому майно. На якомусь етапі вона навіть підбурювала діда звернутися до суду із позовом й до неї щодо квартири, яку вона одержала в якості спадщини після померлого батька.

У період, коли на сході України розпочалися бойові дії, у житті діда якимось чином з`явилася відповідач ОСОБА_2 , яка колись навчалася у школі разом з її батьком. Позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , за твердженням останньої, дуже давно знайомі. На її переконання ОСОБА_2 , відчувши настрій діда, почала використовувати його почуття та хворобливі мрії на власну користь. Розповідала йому неіснуючі речі та користувалася ностальгією людини похилого віку. Зокрема, вона розповідала діду про її шалену нестерпну любов до його сина, а її померлого батька, ще з шкільних років. А ні мати позивача, а ні вона, за тривале життя з батьком, ніхто з інших родичів чи знайомих, ніколи не чули про наявність у батька шкільного кохання. Більш того, її батько після розлучення із матер`ю дев`ять років прожив сам. Якби ОСОБА_2 дійсно відчувала до батька хоча б якісь почуття, то вона могла з`явитися у їхньому житті ще до смерті батька, оскільки не була заміжньою.

На думку позивача ОСОБА_1 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 вступили у змову з метою отримати майно діда та позбавити її спадщини, скориставшись його станом здоров`я.

Разом із тим, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не врахували, що стан здоров`я її діда зафіксований висновком судової психіатричної експертизи та чисельною медичною документацією, за висновками яких ОСОБА_6 міг піддаватися впливу, якщо на нього психологічно вплинути. До речі, судова психіатрична експертиза в одній із цивільних справ була проведена саме за клопотанням діда, який за життя ставив під сумнів свій психологічний та психіатричний стани.

На день складення заповіту на користь ОСОБА_2 , її діду було вісімдесят один рік.

Позивач стверджує, що врахуванню підлягає наявність у діда різноманітних хвороб й те, що він чотири з половиною років ходив у суди, добиваючись, як він вважав, правди.

Відсутність результату пригнічувало його та погіршувало стан здоров`я. Протягом останніх років життя її дід склав декілька заповітів на різних людей, будучи впевненим, що саме вони його зрозуміють, доглянуть й поховають. Його пошуки турботи, розуміння та опіки підтверджені чисельною перепискою з різними людьми, у тому числі й з нею. У листах дід неодноразово висловлював бажання залишити спадщину лише тому, хто його догляне.

Усі знайомі, друзі, сусіди та родичі впевнені, що дід не міг залишити все належне йому майно чужій людині за просто так, позбавити онуку, яка його доглядала та утримувала, спадщини.

Позивач вважає, що через хворобу та психологічний тиск дід не сприймав дійсність й не міг керувати своїми діями.

Більш того, за повідомленням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, яка посвідчувала останній заповіт її діда на користь відповідача ОСОБА_2 , він приходив до неї у супроводі адвоката, і як з`ясувалося пізніше, це була ОСОБА_5

Відповідно до статей 202, 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент його вчинення стороною або сторонами вимог, встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його, їх внутрішній волі), п`ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним), статті 203 ЦК України (недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і в цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (статті 1233, 1257 ЦК України).

Оскільки заповіт від 02 вересня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстрований за № 2043, та який 23 травня 2017 року внесений до Спадкового реєстру за № 47815191, порушує права позивача як спадкоємця першої черги у порядку трансформації, то вона є зацікавленою особою, яка має право пред`явити позов.

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 від 02 вересня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1, зареєстрований за № 2043, та який 23 травня 2017 року внесений до Спадкового реєстру за № 47815191 (т.1, а.с.2-6).

24 квітня 2018 року позивачем ОСОБА_1 через представника адвоката Горяйнової А.О. подано до суду письмове клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_5 (а.с.109).

Судом наголошене клопотання задоволено й відповідно до вимог статті 51 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_5 залучено до участі у справі в якості співвідповідача (а.с.129).

У позовній заяві позивачем ОСОБА_1 також було заявлено перед судом клопотання про призначення у цій справі комплексної судової психолого-психіатричної експертизи щодо можливості ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за психологічним станом, у якому він перебував, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складення заповіту.

Разом із тим, питання для проведення судового експертного психолого-психіатричного дослідження позивачем ОСОБА_1 не були сформульовані та поставлені.

Статтею 105 ЦПК України визначено, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічних стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

У судовому засіданні представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Горяйновою А.О. було знято з розгляду клопотання щодо призначення у цій справі судової психолого-психіатричної експертизи (т.2, а.с.143).

18 вересня 2018 року відповідач ОСОБА_5 , як представник відповідача ОСОБА_2 на підставі довіреності від 15 листопада 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 й зареєстрованої у реєстрі за № 2405, подала до суду письмову заяву про визнання позову (т.1, а.с. 165, 166).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 вересня 2018 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 інформацію про те, чи не скасована довіреність ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 від 15 листопада 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та зареєстрованої у реєстрі за № 2405 (т.1, а.с.178).

За повідомленнями приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 від 01 жовтня 2018 року № 54/01-16, - довіреність від імені ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 , посвідченої нею 15 листопада 2017 року за реєстрованим № 2405 не скасовувалася (т.1, а.с. 185, 186).

Відповідно до статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 жовтня 2018 року відмовлено у прийнятті визнання позову ОСОБА_5 від імені ОСОБА_2 (т.1, а.с.189).

Відзив на позовну заяву ОСОБА_1 не було подано відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5

Заслухавши пояснення та показання позивача ОСОБА_1 , пояснення представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Горяйнової А.О., дослідивши показання свідків та зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець села Містки Сватівського району Луганської області помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Києві у віці вісімдесяти одного року, про що 10 квітня 2017 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві складено відповідний актовий запис за № 5770 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 10 квітня 2017 року) (т.1, а.с.7).

Як вбачається із витребуваної копії спадкової справи до майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області із письмовими заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_1 - 20 травня 2017 року; ОСОБА_2 - 16 травня 2017 року.

У матеріалах спадкової справи № 204/2017 наявні заповіти ОСОБА_6

Зокрема, 09 квітня 2004 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Репою С.В. та зареєстрований у реєстрі за № 2 294, за яким він належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, на якій він розташований, за АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_7 (т.1, а.с.44).

13 березня 2007 року ОСОБА_6 складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П. та зареєстрований у реєстрі за № 918, за яким він все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_8 (т.1, а.с.42).

19 червня 2011 року ОСОБА_6 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П. та зареєстрований у реєстрі за № 1 141, за яким він все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_1 (т.1, а.с.43).

22 вересня 2016 року ОСОБА_6 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 та зареєстрований у реєстрі за № 2043, за яким все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів ОСОБА_2 (т.1, а.с. 45, 51, 114).

16 вересня 2017 року завідувач Броварської міської держаної нотаріальної контори Журавська В.В. повідомила ОСОБА_1 про наявність заповіту, посвідченого 02 вересня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тодорович О.П. та зареєстрованого у реєстрі за № 2043, згідно із яким ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповів все належне йому майно ОСОБА_2 й про те, що цей заповіт внесений до Спадкового реєстру 23 травня 2017 року. Запропоновано у разі наявності сумнівів щодо законності цього заповіту оскаржити його у судовому порядку (т.1, а.с.47).

12 жовтня 2017 року завідувач Броварської міської державної нотаріальної контори Журавська В.В. повідомила ОСОБА_2 про її обов`язок звернутися до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та надати всі необхідні для цього документи (т.1, а.с.56).

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебували цивільні справи за позовами ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зокрема, цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_28, про визнання договорів недійсними (справа № 1007/9555/2012, провадження № 2/361/117/13).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 березня 2013 року (яка набрала законної сили) позовну заяву ОСОБА_6 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України.

Цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, стягнення грошової компенсації замість однієї другої частки у праві спільної сумісної власності на майно (справа № 361/8130/13-ц, провадження № 2/361/62/14).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2014 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ спільного майна (справа № 1007/9556/12, провадження № 2/361/118/13).

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2013 року (яка набрала законної сили) позовну заяву ОСОБА_6 залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 207 ЦПК України.

Цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання правочинів щодо відчуження нерухомого майна недійсними (справа № 361/6910/2015-ц, провадження № 2/361/276/2016).

У цій справі судом була призначена та проведена судова комплексна психолого-психіатрична експертиза.

Згідно із висновком комплексної психолого-психіатричної експертизи Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 18 серпня 2016 року № 606 - станом на 04 березня 2006 року ОСОБА_6 виявляв органічне ураження головного мозку судинного генезу з церебрастенічним синдромом. На момент укладення договорів купівлі-продажу житлового будинку й земельної ділянки від 04 березня 2006 року виявляв органічне ураження головного мозку судинного генезу з церебрастенічним синдромом. За своїм психічним станом ОСОБА_6 на момент укладання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 04 березня 2006 року у повному обсязі усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Із урахуванням індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_6 станом на березень 2006 року, визначених на підставі наданих за той період матеріалів, був здатним вірно сприймати обставини укладених правочинів та міг передбачати їх наслідки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2016 року (яке набрало законної сили) у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

Як вбачається із дослідженого у судовому засіданні висновку комплексної психолого-психіатричної експертизи Київського міського центру судово-психіатричної експертизи від 18 серпня 2016 року № 606 у справі № 361/6910/2015-ц (провадження № 2/361/276/2016) - психічний стан ОСОБА_6 : доступний мовному контакту, правильно орієнтується в обстановці та веде себе доречно ситуації обстеження. Ознак наявності якої-небудь продуктивної психопатологічної симптоматики в підекспертного при обстеженні не виявлено. У бесіді - поведінково дещо пригальмований, виявляє фіксованість на негативних ситуативних переживаннях та самопочутті. Пред`явив скарги на ослаблення зору та пам`яті. У розмові самостійно оповів свої анамнестичні відомості та обставини укладення ним з ОСОБА_7 оспорюваних в даний час правочинів. Своє рішення укласти правочини пояснює наявністю у нього навесні 2006 року «депресивного стану через переживання з приводу взаємовідносин з цивільною дружиною», яка скористалася його довірою (мав намір укласти договір довічного утримання, а не договір купівлі-продажу). При спрямованому розпитуванні уточнив, що на той час «втратив цікавість до життя, міг займатися лише звичним домогосподарством, … турбували думки про самогубство, але його психологічно підтримав завідувач відділенням туберкульозної патології і йому поступово стало легше …». Когнітивна сфера - з деякими змінами по психоорганічному характеру (схильність до обставинності та деталізації при викладенні думок, деяке уповільнення темпу сенсомоторного реагування і т.п.); ознаки підвищеної виснажуваності відсутні. Настрій підекспертного відповідає ситуації, рівний. Плани підекспертного на майбутнє пов`язані з наміром «відмінити правочини …, по новому продати ОСОБА_7 частину будинку і таким чином забезпечити себе в старості і житлом і коштами». Судження підекспертного з приводу ситуації і стану свого здоров`я формально критичні.

На період укладення правочинів (04.03.2006р.) ОСОБА_6 виповнилося більше 70 років, він мав ряд вікових соматичних захворювань, періодично лікувався, переносив загострення хвороб та появу нових, потребував уваги та турботи близьких і отримував її від цивільної дружини та її дочки. У цей час продовжував жити разом з цивільною дружиною, мав з нею та її дочкою благополучні стосунки, довіряв їм обом, розраховував на поважне ставлення та турботу в подальшому (характеризує свою дружину як чесну, працелюбну, турботливу, постійно називає «моя золушка» і т.ін.). На період вчинення правочину (2006р.), окрім приватного будинку по АДРЕСА_1 був власником квартири у місті Києві (у подальшому відчужена на користь онуки), реально проживав з цивільною дружиною в її приватному будинку, куди вклав кошти на облаштування (по АДРЕСА_2 , де наразі прописаний), маючи намір жити там разом постійно. Тобто, був офіційним та реальним власником декількох об`єктів нерухомості. Заповів все своє майно цивільній дружині у 2007 році, мотивуючи прагненням жити разом до його смерті. Наразі (зі слів) продовжує проживати у київській квартирі, з весни по осінь мешкає на дачі, яку колись відчужив на користь покійного сина. За своєю професійною кваліфікацією та освітнім рівнем є людиною обізнаною щодо правочинів та їх юридичних наслідків. Сам пояснює, що вирішив відчужити відразу обидві половини будинку, а не одну, як збирався спочатку, «щоб потім ОСОБА_9 не возитися з оформленням, так просила дружина …». Пояснити, чому саме відчужувалося не як дарунок, підекспертний відмовляється, уходить від прямої відповіді. У подальшому (2012р.), коли пішов від дружини та повернувся в київську квартиру, відчужив онуці дану квартиру, яка раніше була спільною власністю з покійним сином та дружиною (померли у 2011 році). Тобто, будучи людиною похилого віку, підекспертний декілька разів відчужував належне йому майно людям, яких сприймав за близьких та довіряв їм, чим загалом і наразі пояснює таку свою поведінку. Пояснює спірний правочин як невідповідний його назві (не отримував гроші від такого «продажу», заявляє, що фактично вчинив дарунок), і висловлює бажання наразі отримати гроші за свій минулий (родинний) продаж, після розриву близьких стосунків з колишніми близькими людьми.

Таким чином, із урахуванням письмової продукції (за 2011 - 2012 роки) і теперішніх самоописань підекспертного, на період правочинів 2006 року основним мотивом щодо будинку та землі по АДРЕСА_1 вбачається прагнення підекспертного продовжувати спільне проживання в родині цивільної дружини та її дочки, намагання продемонструвати свою відданість сімейним цінностям, довіру та любов щодо цивільної дружини. Будь-яких даних про перебування підекспертного у безвихідному або важкому життєвому стані у зв`язку з можливою необхідністю постійного догляду через смертельну або загрозливу щодо можливостей пересування хворобу - в наданих матеріалах не надано: відсутні об`єктивні підтвердження будь-якими свідками соматично-проблемного стану та відповідних переживань у підекспертного на початку 2006 року щодо об`єктивної гострої необхідності погоджуватися на правочин задля забезпечення догляду, відсутні підтвердження суїцидальних думок та намірів, присутні власні заяви підекспертного про достатній рівень догляду з боку цивільної дружини і свою впевненість в її турботі під час його лікування.

У зв`язку із вищенаведеним, за наданими на дослідження матеріалами судовими експертами зроблено висновок про те, що на період березня 2006 року у ОСОБА_6 не спостерігалося такого емоційного стану та індивідуально-психологічних змін, які б суттєво впливали на мотивацію його діяльності, погіршуючи здатність передбачати віддалені наслідки своїх дій. У підекспертного на час проведення експертизи спостерігаються певні психічні особливості, обумовлені віковими змінами та психічними розладами (81 рік, перенесений у 2009 році інсульт). Дані психічні зміни відображаються у письмовій продукції підекспертного як надмірна емоційність, сентиментальність та екзальтованість його текстів (написаних у 2011 - 2012 роках), внаслідок наростаючої слабкодухості, характерної для емоційно-вольового психічного (післяінсультного) зниження (наразі лікарями-психіатрами описаний психоорганічний синдром, який також відображений у психодіагностичному обстеженні).

Таким чином, у ОСОБА_6 на тлі наявних з 1980 року по 1990 рік ряду соматичних хвороб (ішемічна хвороба серця, сечокам`яна хвороба, гіпертонічна хвороба) на середину 2000-х років об`єктивно з`явилися прояви органічного ураження центральної нервової системи, що лікарями, які надавали підекспертному на той час медичну допомогу, діагностично тлумачилися як прояви «дисциркуляторної енцефалопатії» та «церебрального атеросклерозу». Вищезазначене також супроводжувалося появою у підекспертного психічних порушень церебрастенічного характеру у вигляді періодичного виникнення головних болей, запаморочення, підвищеної втомлюваності, незадовільного загального самопочуття. Попри це ОСОБА_6 тоді продовжував вести свій звичний уклад життя, самостійно займався веденням домогосподарства, правильно налагоджував взаємовідносини з оточуючими. На той час у ОСОБА_6 мали місце негативні емоційні переживання, пов`язані з особливостями його взаємовідносин з цивільною дружиною та іншими родичами. Підекспертний виявляв органічне ураження головного мозку судинного генезу, яке на той час ускладнилося виникненням у нього психічних порушень церебрастенічного характеру, які за своїм характером і ступенем вираженності не позбавляли його усвідомлення значення своїх дій та можливості керувати ними.

Як вбачається із письмової заяви ОСОБА_10 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_29 та зареєстрованої у реєстрі за № 348, вона була дружиною єдиного сина ОСОБА_6 , з квітня 2017 року допомагала доньці з його похованням. Знала ОСОБА_6 з 1986 року. Після одруження вони жили разом в одній квартирі з батьками чоловіка до 1990 року. Знала свекра як зібраного, врівноваженого, чоловіка з твердим, рішучим характером, який старався все робити для сім`ї. Навіть тоді, коли він пішов з сім`ї у 1996 році та переїхав у місто Бровари Київської області до своєї цивільної дружини, то він нічого не взяв з квартири, де залишилася його дружина. ОСОБА_6 все, що мав залишив дружині, сину та онучкам. Проживаючи у цивільному шлюбі він все одно допомагав матеріально колишній дружині, сину та онучкам ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . У 2012 році, посварився із цивільною дружиною ОСОБА_8 , вона вигнала його з дому, у якому вони проживали шістнадцять років. Тоді ОСОБА_6 звернувся до її доньки, та своєї онуки ОСОБА_12 з проханням взяти його жити до себе. Юля на той час проживала сама у квартирі АДРЕСА_3 , так як бабуся та батько померли. Дідусь просився до неї жити, запевняючи, що буде допомагати їй всім чим зможе, і йому потрібен догляд та тепле ставлення. Юля прийняла дідуся з великою душею і піклувалася про нього аж до моменту його смерті у 2017 році. Коли ОСОБА_6 переїхав жити до Юлі у липні 2012 року, вона була у відпустці у доньки. Помітила різкі зміни у його поведінці. Це вже був злий, дуже нервовий та неврівноважений чоловік, який часто поводив себе неадекватно. Міг різко почати кричати на неї або на Юлю. Розмовляти з ним довше п`яти хвилин було неможливо. Сусіди чули як ОСОБА_6 кричав, зривав своє зло на них. У нього були часті перепади настрою. Нервово розмовляв з кимось по телефону. Як з`ясувалося він почав судові розгляди проти цивільної дружини ОСОБА_8 Знаючи характер і моральні принципи свекра, вона стверджує, що він ніколи б не віддав майно стороннім особам. Адвокат Фролова З.Д. і ОСОБА_2 вступили в зговір з ціллю заволодіння майном, яке по праву належить рідним онукам ОСОБА_6 ОСОБА_5 і ОСОБА_2 скористалися пригніченим станом та депресією ОСОБА_6 , визваними ошуканими обіцянками та намаганням отримати грошей адвокатами, які обіцяли йому допомогти в ситуації з цивільною дружиною ОСОБА_8 Вони налаштовували ОСОБА_6 проти онуки ОСОБА_12 , обіцяючи, що ОСОБА_2 буде краще доглядати за дідом. Після інсульту у 2009 році ОСОБА_6 постійно мав проблеми з тиском. Приймав багато ліків. Тому у нього була сповільнена моторика. Спостерігалася слабкодухість та надмірна емоційність. У якийсь момент почав згадувати минуле, шукати далеких родичів, можливо хотів їм допомогти, так як родичі знаходилися у Луганській області. Часто вчиняв вчинки, які не зовсім усвідомлював. Вимагав постійної уваги. І вони усі обов`язково повинні були прислуховуватися до його думки, не заперечуючи. Наприклад, міг хвалити, радіти, особисто казати, як вони йому допомогли, врятували його на старість, не залишили на призволяще, а потім бідкатися сусідам, що онука не така та погано дбає за ним. З 2016 року ставлення ОСОБА_6 до ОСОБА_12 різко погіршилося. Він почав вигадувати неіснуюче, наговорювати сусідам і комусь по телефону на ОСОБА_13 , яка не могла зрозуміти, що коїться. ОСОБА_6 майже у свої вісімдесят два роки зненацька захотів переоформлення дачної ділянки та частки квартири на нього, які ОСОБА_14 отримала у спадок від батька та бабусі. Після відмови дідусь взагалі почав влаштовувати страшні істерики. Навіть почав погрожувати, що буде судитися також і з ОСОБА_15 . Одного разу Юля повернулася з роботи раніше і ще з коридору почула жіночий голос, жінка наполягала на тому, щоб ОСОБА_6 повинен негайно розпочати судитися з онукою і відібрати у неї половину всього, поки вона не продала квартиру і не вигнала його з хати. Коли ОСОБА_14 увійшла у кімнату, то побачила там адвоката ОСОБА_16. Як з`ясувалося саме вона настроювала діда проти онуки, заявила, що вона слідчий і юрист, її прислала до них міліція. ОСОБА_5 заявила про надходження у міліцію заяви про те, що ОСОБА_6 викидають з квартири на вулицю. Усі судові справи ОСОБА_6 програв. У нього дуже погіршилося здоров`я та психічний стан. ОСОБА_2 жодного разу не допомогла ОСОБА_6 коли він тяжко хворів і навіть коли помер, вона не з`явилася. Вони з ОСОБА_13 оплачували лікування дідуся і потім його похорон удвох (т.1, а.с.88).

Із письмової заяви ОСОБА_8 , посвідченої 10 квітня 2019 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Бурбан Т.М. та зареєстрованої у реєстрі за № 459, видно, що із 1990 року вона була знайома із ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом працювали. Із 1999 року по 2012 рік вона із ОСОБА_6 сумісно проживали у будинку, який належить їй на праві власності за адресою: АДРЕСА_4 . Під час спільного проживання ОСОБА_6 був відповідальним сім`янином, допомагав їй по господарству. ОСОБА_6 був люблячим і турботливим дідом своєї онуки і на яку він мав намір переоформити все своє майно шляхом складення заповіту. Причиною розриву відносин із ОСОБА_6 стала його агресивна, безвідповідальна та неадекватна поведінка, а саме: одного разу, коли вона була на дачі, по приїзду виявила, що його не має вдома, будинок не замкнений, при цьому несправний бойлер (у якого не спрацьовує автоматичний вимикач нагріву води, вода не виключена. Витикло води на 7м3 більше норми). Був ввімкнений і не вимкнений ОСОБА_6 Через перегрів бойлера міг статися вибух із усіма наслідками. При черговій сварці ОСОБА_6 несподівано накинувся на неї і почав душити. Після розриву із ОСОБА_6 він звернувся із заявою до суду, намагаючись відсудити у неї половину будинку, який вона придбала у власної матері до спільного проживання із ОСОБА_6 Дії ОСОБА_6 були неадекватними, можливо як наслідок перенесеного у 2009 році інсульту з обширним крововиливом. Їй відомо про наявність заповіту, складеного померлим ОСОБА_6 на чужу для нього людину ОСОБА_2 Повідомляє заявою усіх зацікавлених осіб про те, що на її думку вказаний заповіт міг бути складений ОСОБА_6 тільки в результаті обману, тиску або нездійсненої обіцянки ОСОБА_2 Будучи у здоровому розумі і по власній волі ОСОБА_6 ніколи б не позбавив свою онуку ОСОБА_1 спадщини (т.2, а.с.176).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , будучи допитаною у якості свідка, дала показання про те, що у 2012 році дідусь перебував у депресії. Вона прийняла його. Цивільна дружина вигнала дідуся з дому. Постійно за ним доглядала. У 2016 році вона виїхала на пів року до Іспанії й у цей час у житті дідуся з`явилася ОСОБА_2 , яка обіцяла допомогти знайти його брата. Не приїздила, бачилися декілька разів. Коли одного разу вона прийшла додому, то почула як якась жінка умовляла діда судитися з нею нібито через загрозу виселення, у той час як він переоформив все на неї. Ця жінка відмовлялася залишити квартиру. За день до смерті діда ОСОБА_5 принесла їй документи діда, але не всі. Після смерті діда ОСОБА_5 телефонувала їй і пропонувала зустрітися. Казала, щоб вона принесла документи на нерухомість, оскільки не є власником квартири, погрожувала. ОСОБА_2 допомогу діду не надавала. Відповідач приїздила лише один раз на дачу. Були розмови, що вона хотіла доглядати за дідом, але цього не було. Про ОСОБА_2 вона знала від батька, який її біля десяти років не бачив. Дід перебував у депресії після смерті сина. ОСОБА_2 не хотіла доглядати за дідом. Вона хотіла підшукати земельну ділянку й звернула увагу на їхню земельну ділянку.

Свідок ОСОБА_17 дала показання про те, що вона була знайома з ОСОБА_6 із 2011 року. Останні роки життя ОСОБА_6 мав незадовільний стан здоров`я, був знервований. На онуку не сварився. ОСОБА_1 іноді йому придбавала продукти. Із ОСОБА_2 не знайома, однак ОСОБА_6 про неї говорив. Казав, що хоче їй допомогти. Її не бачила. ОСОБА_2 не приходила, однак ОСОБА_6 розповідав, що десь її зустрічав. Вона на нього чинила тиск. За онуку ніколи поганого не говорив. ОСОБА_5 не бачила.

Свідок ОСОБА_18 дала показання про те, що вона із ОСОБА_6 була знайома із 1979 року. Перед смертю його поведінка була дивною. Був випадок, що він сидів на вулиці, бо забув де вхід у його будинок. Із ОСОБА_2 не знайомив, її не бачила. Про онуку ОСОБА_6 говорив добре, що вона за ним доглядає.

Свідок ОСОБА_19 дав показання про те, що ОСОБА_6 він знав з дитинства. Із 2012 року він став спілкуватися з ним ближче. Приїздив до нього у гості. ОСОБА_1 мала гарні стосунки з дідом. Ставився він до неї добре. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не бачив й про них нічого не чув. За життя ОСОБА_6 був розумною та обізнаною людиною, однак після досягнення вісімдесяти років почав іноді поводитися як дитина, відбулися психічні розлади. Безпідставно ображався. Дід за власної волі не міг скласти заповіт на іншу особу. На нього можна було б вплинути у той час коли ОСОБА_1 від`їздила. Можливо він відчув себе одиноким.

Свідок ОСОБА_20 дав показання про те, що із ОСОБА_6 він познайомився у 2015 році. З ним спілкувався. Приїздив до ОСОБА_6 у гості один чи два рази на тиждень. Іноді возив його на дачу, допомагав доглядати за деревами, будинком. Коли ОСОБА_1 від`їжала, то придбавав діду продукти харчування. За пів року до дня смерті поведінка ОСОБА_6 змінилася. Він переживав за програні суди, нервував, витрачав пенсію на адвокатів. Останні пів року коли ОСОБА_1 виїхала, то почав говорити, що буде судитися з нею. Говорив, що у нього з`явилася якась жінка. Почав розповідати, що ОСОБА_1 за ним не доглядає, а тому він забере у неї квартиру. Він постійно щось писав. Хтось на нього здійснював вплив. Був випадок, що йому стало зле і він впав. Оніміла частина тіла. Останні роки життя ОСОБА_6 почав говорити, що у нього є людина кому він потрібен. Він був на похованні ОСОБА_6 Окрім родичів нікого більше на похованні не було.

Свідок ОСОБА_21 дала показання про те, що ОСОБА_6 вона знає із 2013 року. Приїздила до нього у гості. Він жив у ОСОБА_1 Вона була у гарних стосунках із дідом. Бачила у квартирі сторонніх людей чи то юристів чи адвокатів. ОСОБА_22 . писав проти ОСОБА_1 . Спочатку було все добре, привозили діду продукти. Потім все змінилося. ОСОБА_6 говорив, що хоче одружитися із якоюсь ОСОБА_23 , яка свого часу кохала його сина. У ОСОБА_6 спостерігалася неадекватна поведінка. Почав нервувати, агресивно відноситися до ОСОБА_1 , яка за ним доглядала. Коли діду виповнилося вісімдесят років, то вони були у нього на дачі, допомагали. Дід був невдоволеним подарунком ОСОБА_1 На нього хтось здійснював вплив. Вона не бачила ОСОБА_5 До ОСОБА_6 ходили два чоловіка юристи. Коли ОСОБА_6 стало зле і він упав, то вона не була при цьому присутньою. Вже на наступний день приїздила й допомагала знімати з тіла розбите скло. Дід обурювався, що ОСОБА_1 не хотіла його прописувати. Говорив, що хоче одружитися із ОСОБА_24 .

Свідок ОСОБА_25 дала показання про те, що вона із ОСОБА_6 була знайома із 2012 року. Познайомилася із ним коли він приїхав жити до ОСОБА_1 Відносини у них були нормальними. Вона допомагала йому. Поведінка ОСОБА_6 до дня смерті почала дивно змінюватися. Їй відомо, що ОСОБА_6 судився за майно. Також почав судитися й з ОСОБА_1 ОСОБА_2 не бачила. Їй не відомо про участь ОСОБА_2 у житті ОСОБА_6 Побутові непорозуміння не могли слугувати підставою для позбавлення спадщини. На нього міг хтось вплинути.

Свідок ОСОБА_26 дав показання про те, що він знав ОСОБА_6 Був вдома у них коли надавав послуги масажиста. ОСОБА_6 був чемною людиною. Більше року він приїздив до ОСОБА_1 і бачив у них в сім`ї різні настрої. ОСОБА_1 розповідала, що дід з нею негарно поводиться. У свою чергу ОСОБА_6 говорив, що онука його не поважає. ОСОБА_1 доглядала за дідом. Він почав подавати на суди. ОСОБА_1 розповідала, що з`явилася якась жінка. Наприкінці 2016 року ОСОБА_6 став замкненим, уникав спілкування. ОСОБА_1 розповідала, що дід програв багато судів й звинувачував у цьому її. Інша особа могла зіграти на емоційному стані діда. ОСОБА_6 гарно відгукувався про онуку, однак те, що відбулося потім, то це через погіршення емоційного стану.

Свідок ОСОБА_27 дав показання про те, що він знав ОСОБА_6 з того моменту як ОСОБА_1 прийняла його до себе жити. Він приїздив до них. Іноді діда підвозив на суди. В останні роки життя здоров`я ОСОБА_6 погіршилося. Він був психічно пригнічений. За дідом доглядала ОСОБА_1 Похорон діда влаштовувала онука, родичі, друзі. Інші люди не допомагали. Дід міг піддатися впливу, якби йому запропонували більше уваги. Програні у судах справи також могли вплинути на його психічний стан.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1223, 1270 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктами 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач зокрема, має право: - призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); - охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати в майбутньому. Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача на момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Статтями 4, 12, 13 ЦПК України чітко визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із статтями 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на обраний спосіб захисту порушених прав, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним задоволенню не підлягають через їх недоведеність.

Керуючись статтями 264, 265, 354 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин