ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 626/1340/18

Провадження № 22-ц/818/2679/19

21 травня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14 лютого 2019 року (суддя Рибальченко І.Г.)

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину майна, набутого за час перебування у шлюбі, -

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, придбаного сторонами в період шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що з 15.10.2010 року до 02.05.2018 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, розірваного за рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 02 травня 2018 року. За час спільного проживання в шлюбі ними було придбано майно: бензокосу Кедр-БГ-3400, вартістю 1200 грн; бензокосу Кедр-БЛ-45-30, вартістю 1600 грн.; бензопилу QL 4500m вартістю 1600 грн.; холодильник ВЕКО CS-236020, що коштував 9494 грн.; рушницю 2МЦ 21-12, вартістю 5000 грн.; Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 60000 грн. Загальна вартість всього майна, придбаного за час шлюбу - 78894 грн.

До початку судового розгляду ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею в порядку розподілу майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку із надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 визнати право власності на рушницю 2МЦ 21-12, вартістю 5000 грн., та компенсувати ОСОБА_2 вартість частки майна подружжя в сумі 27500 грн., виплативши їх з депозитного рахунку суду.

ОСОБА_2 в свою чергу звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину майна, набутого за час перебування у шлюбі.

У вказаному позові ОСОБА_2 зазначав, що з 15.10.2010 року перебував з ОСОБА_1 у шлюбі. 06.12.2013 року ОСОБА_1 за його згоди, за спільні кошти, придбано Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 60000 грн. згідно договору купівлі-продажу. Просив визнати за ним право власності на половину Ѕ частини придбаного будинку та визнати його право особистої приватної власності на рушницю 2МЦ 21-12.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник свої позовні вимоги підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечували.

ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися.

Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 14 лютого 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого в АДРЕСА_1 , який є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , по Ѕ частці за кожним. Визнано за ОСОБА_2 та виділено на праві власності рушницю 2МЦ 21-12, вартістю 5000 грн. Повернуто ОСОБА_1 30000 грн. з депозитного рахунку Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській, внесені нею 25 вересня 2018 року, згідно з квитанцією № 0.0..1, 27 листопада 2018 року, згідно з квитанцією № 0.0..1, 01 лютого 2019 року, згідно з квитанцією № 0.0..1. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову відмовити.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач за первісним позовом з березня 2018 року не мешкає за адресою спірної садиби та утримання майна не здійснює. В зв`язку з існуючою конфліктною ситуацією подальше мешкання сторін в одному житловому приміщенні суперечить їх інтересам та неможливе, а розподіл майна запропонованим способом повністю вирішує спір та не порушує майнових або житлових прав відповідача.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 та визнаючи в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ частину спірного домоволодіння по Ѕ частині за кожним, суд першої інстанції виходив із того, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Колегія суддів з таким висновком погоджується, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Рушниця, хоча і придбана під час перебування сторін у шлюбі, на думку суду, була придбана за особисті кошти ОСОБА_2 , в зв`язку з чим є його особистою власністю. Судова колегія не може погодитися з таким висновком суду.

Встановлено, що з 15.10.2010 року сторони перебували в шлюбі. Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 02 травня 2018 року шлюб розірвано ( а.с. 9 - 10 ).

Згідно договору купівлі-продажу від 06.12.2013 року, ОСОБА_1 придбано Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.12.2013 року ( а.с. 11 - 13 ).

Крім того, під час перебування в шлюбі ОСОБА_2 придбано мисливську рушницю 2МЦ21-12 за 5000 грн. ( а.с. 19 ).

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України).

Встановивши, що спірна Ѕ частина житлового будинкубула придбана за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, суд дійшов правильного висновку про те, що сторони набули право спільної сумісної власності на це майно у рівних частинах.

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

За змістом частини першої статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Виходячи із змісту вказаної норми матеріального права, припинення права особи на частку у спільному майні є можливим за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, однак за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Тобто, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок цього шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. При встановленні судом тієї обставини, що припинення права власності співвласника на частку в спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, таке припинення є неприпустимим.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що частка ОСОБА_2 є незначною і не може бути виділена в натурі, Ѕ частку житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 не можна розподілити в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим, ОСОБА_1 та її предстаником не надано. Як не надано суду і доказів того, що в результаті припинення права відповідача на майно, завдана в результаті цього шкода не буде істотною.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що припинення права на спірну частину житлового будинку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки ОСОБА_2 має у своїй власності інше майно, судовою колегією не приймаються.

Дійсно, рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 19.07.2006 року за ОСОБА_2 визнано право на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 17 ).

Проте заяв про відмову від свого права на спірне майно, придбане під час перебування в шлюбі ОСОБА_2 не надавав, проти позбавлення від права на частину належного йому майна категорично заперечував, отримувати компенсацію в цінах станом на момент придбання частини будинку відмовився.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ураховуючи викладене, зважаючи на принцип справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників будинку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин, за наявності яких можливе припинення права ОСОБА_2 на частку у спільному майні без завдання істотної шкоди його інтересам.

Суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 в цій частині.

Проте, визнання мисливської рушниці 2МЦ21-12 особистим майном ОСОБА_2 судова колегія вважає помилковим.

Спірна рушниця придбана ОСОБА_2 у шлюбі, що підтверджується його розпискою від 31.05.2018 року ( а.с. 19 ).

За положеннями статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, при укладенні договору позики виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення позиченої грошової суми, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

В такому випадку для правильного вирішення справи необхідно встановити, за рахунок кого з подружжя здійснювалося погашення їх спільного боргу, чи не вносили сторони свої особисті кошти в рахунок погашення зобов`язань за договором.

Доказів на підтвердження того, що позика на придбання рушниці погашалася особистими коштами ОСОБА_2 останнім не надано.

Тобто, рушниця також є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу шляхом визнання права на неї за ОСОБА_2 та сплати ОСОБА_1 компенсації половини її вартості в сумі 2500 грн.

За таких обставин, рішення суду підлягає зміні, резолютивна частина рішення - викладенню у іншій редакції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 14 лютого 2019 року в частині відмови в позовах та повернення коштів ОСОБА_1 в сумі 30000 грн. - залишити без змін, в іншій частині - змінити.

Викласти резолютивну частину судового рішення наступним чином:

Провести розподіл спільного майна подружжя за яким визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кожним право власності по ј частині житлового будинку з надвірними будівлями, розташованими в АДРЕСА_1 , Ѕ частина якого зареєстрована за ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на рушницю 2МЦ21-12 вартістю 5000 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину вартості рушниці в сумі 2500 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 травня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко