ПОСТАНОВА

Іменем України

16 квітня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/2577/17

провадження № 22-ц/4809/364/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

ОСОБА_1 (головуючий, суддя-доповідач), ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участі секретаря Діманової Н.І.

учасники справи:

позивач ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_5,

треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, Міська рада міста Кропивницького, Комунальне підприємство «Житлово - експлуатаційна організація №1» Кіровоградської міської ради, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_11, який представляє інтереси ОСОБА_5, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року у складі судді Панфілової А.В. і

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 та уточнивши і доповнивши позовні вимоги, просила:

-визнати недійсним технічний НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1, виданий 16.02.2017 ФОП ОСОБА_12 та скасувати його державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, індексний номер: 33958448;

-зобовязати відповідача ОСОБА_5, власницю АДРЕСА_2 усунути перешкоди у користуванні власністю позивача, шляхом знесення за рахунок ОСОБА_5 перегородки до квартири АДРЕСА_3, у коридорі загального користування на 8-му поверсі буд.1 по проспекту Винниченка у м. Кропивницькому.

Позовна заява мотивована тим, що позивачу на праві спільної сумісної власності належить квартира за №130 у буд. 1 по пр. Винниченка в м.Кропивницькому, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07.12.2000, виданого Кіровоградською міською радою та зареєстрованого у Кіровоградському ОБТІ 11.12.2000.

Відповідно до згаданого Свідоцтва співвласниками квартири № 130 є: ОСОБА_8 (батько позивача), ОСОБА_9 (мати позивача) та ОСОБА_13 (рідний брат позивача).

На цей час у квартирі АДРЕСА_4 проживає позивач зі своєю сім'єю.

Власником квартири за №129 у буд. 1 по проспекту Винниченка у м. Кропивницькому є відповідач ОСОБА_5, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.04.2017.

У квартирі за № 129 мешкають донька відповідача з чоловіком.

Причиною звернення позивача до суду стало те, що мешканці сусідньої квартири за №129 самовільно, без отримання письмової згоди сусідів та без законних на те підстав побудували перегородку частини коридору загального користування та приєднали частину коридору загального користування до своєї квартири за № 129.

Позивач листом від 17.03.2017 зверталася із заявою до КП «ЖЕО № 1» КМР» щодо перенесення перегородки та дверей кв. №129 в зв'язку з тим, що самовільно побудована перегородка не дає можливості мешканцям квартири №130 відкривати двері квартири, оскільки цьому перешкоджає згадана перегородка.

Своєю відповіддю на вищеназване звернення КП «ЖЕО № 1» КМР», лист за № 68 від 27.03.2017, пояснило, що КП «ЖЕО № 1» КМР» не надавало дозволу на перенесення перегородки мешканцям кв. № 129, Але при цьому повідомило, що частина коридору загального користування приєднана до зазначеної квартири на законних підставах згідно чинного законодавства України, що начебто підтверджується відповідними документами, наданими мешканцями вищевказаної квартири.

Крім цього, на звернення позивача КП «ЖЕО № 1» КМР» листом № 62 від 22.03.2017 надало ксерокопію поверхового плану 8-го поверху житлового будинку по проспекту Винниченка, 1 (колишня адреса вул.. К. Лібкнехта, 1 корп. 2).

Як вбачається з наданого КП «ЖЕО № 1» КМР» поверхового плану, на ньому спірна перегородка у коридорі загального користування, яка приєднує частину коридору до кв. № 129 відсутня.

Отже, що мешканці квартири за № 129 побудували спірну перегородку у коридорі загального користування без законних підстав, без рішення виконкому, без письмової згоди сусідів по коридору, тобто власників квартири № 130 у тому числі.

У жовтні 2017 року ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 та просила:

-усунути перешкоди у здійсненні права користування майном шляхом знесення за рахунок відповідача дверей до квартири АДРЕСА_5;

-Стягнути з ОСОБА_4 10000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що що протягом останніх 6 років відповідачем та її рідними ніяких ремонтних та будівельних робіт в коридорі загального користування не проводилося та двері до квартири №129 не перевстановлювалися.

Наприкінці 2016 року позивач ОСОБА_4 в ході ремонту квартири № 130 зняла вхідні двері, які відкривались всередину квартири (були встановлені при будівництві будинку) і встановили нові вхідні двері, які відкриваються назовні до коридору загального користування.

Вказані вхідні двері при відкритті перекривають прохід по коридору та у відчиненому положенні блокують вхідні двері квартири № 129, що перешкоджає їх відкриттю і можливості виходу з квартири.

Ні відповідач, ні інші сусіди згоди на встановлення дверей, що перекривають коридор не надавали, а навпаки заперечували проти їх встановлення таким чином.

Неодноразово всі сусіди звертались до позивача з вимогою перевстановити двері, однак, у відповідь отримували грубощі.

Саме в зв'язку з конфліктом пов'язаним з встановленням дверей, які не відповідають нормам ДБН, ОСОБА_4 з метою приховати факти порушень звернулась з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

При цьому, раніше ОСОБА_4 перешкод у користуванні власністю не було і претензій вона не заявляла, тобто, саме відповідач своїми діями створила перешкоди для користування власністю.

Частина коридору загального користування приєднана до квартири № 129 за згодою всіх мешканців будинку більше 20 років тому.

Також, з усіма мешканцями будинку було узгоджено розташування вхідних дверей до квартири № 129, а тому просить відмовити в задоволенні основного позову та задовольнити зустрічний позов про усунення перешкод у здійсненні права користування майном , шляхом знесення за рахунок відповідача по зустрічному позові двері до квартири АДРЕСА_6 та стягнути на її користь 10000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди та судові витрати у справі.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_4 у користуванні коридором загального користування шляхом знесення за рахунок ОСОБА_5 перегородки до квартири АДРЕСА_7 у коридорі загального користування на 8-му поверсі будинку №1 по пр.Винниченка у м.Кропивницькому.

Скасовано державну реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно права власності, вчиненого на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 40938, виданий 03.04.2006, видавник: Кіровоградська міська рада; технічний паспорт серія та номер: 852, виданий 16.02.2017, видавник: Фізична особа-підприємець ОСОБА_12, № запису про право власності 19120068.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 640 грн сплаченого судового збору.

В іншій частині вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_11, який представляє інтереси ОСОБА_5, просить скасувати рішення суду про часткове задоволення позову ОСОБА_4 і відмову в задоволенні зустрічного позову та винести постанову про задоволення зустрічного позову ОСОБА_5, а в задоволені позову ОСОБА_4 відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є незаконним, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

При ухваленні рішення суд вийшов за межі позовних вимог, чим безпідставно, незаконно скасовано право власності на приватизовану квартиру, яка належить ОСОБА_5, порушено право приватної власності та при цьому не надано право на захист.

Суд відновлюючи право користування співвласністю ОСОБА_4 незаконно позбавив права приватної власності ОСОБА_5

Позовні вимоги є безпідставними, не ґрунтуються на доказах, позовна заява є посяганням на приватну власність ОСОБА_5

Судом не залучено до справи державного реєстратора, який приймав рішення про державну реєстрацію права власності.

У підготовчому засіданні позивачем постійно порушувалися норми процесуального права, документи надавалися до суду з порушенням вимог щодо їх оформлення, постійно перероблялися, порушено строки подання виправлених документів.

В рішенні не спростовані аргументи викладені у зустрічній позовній заяві ОСОБА_5, а також у її відзиві.

Заперечення третьої особи ОСОБА_6 проігноровані.

Висновок експерта, лист ДСНС України у Кіровоградській області та акти сусідів судом не оцінені і не спростовані. Суд однобічно вирішив справу.

Від адвоката ОСОБА_14, який представляє інтереси ОСОБА_4, надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат ОСОБА_11, адвокат ОСОБА_15, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги, адвокат ОСОБА_14, ОСОБА_4 та ОСОБА_9 заперечували проти доводів апеляційної скарги.

Інші учасники справи ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_13, представники Міської ради міста Кропивницького, КП «Житлово-експуатаційна організація №1 міської ради міста Кропивницького» в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки всі учасники справи про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не зявилися, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_16 є власниками квартири АДРЕСА_8, в рівних частках на підставі свідоцтва про право на житло від 07.12.2000 (т.1 а. с. 7).

ОСОБА_16 уклала шлюб з ОСОБА_17, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т.1 а. с. 6).

ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про право на власності від 03.04.2006 (т.1 а. с. 16 ).

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в частині усунення перешкод у користуванні коридором загального користування шляхом знесення за рахунок ОСОБА_5 перегородки до квартири АДРЕСА_7 у коридорі загального користування на 8-му поверсі будинку №1 по пр.Винниченка у м.Кропивницькому, оскільки мешканці квартири за № 129 побудували спірну перегородку у коридорі загального користування без законних підстав, без рішення виконкому, без письмової згоди сусідів по коридору, тобто власників квартири № 130 у тому числі. Підставою для реєстрації даних перепланувань, про що вказано в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав ( т.1.а.с. 16 ) та збільшення площі житла, став саме технічний паспорт виготовлений ФОП ОСОБА_12 16.02.2017 року( т.1 а.с. 217-219).

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції виходив з того, що знесенням самовільно встановленої перегородки фактично вирішується питання і спростовується висновок експерта , щодо порушення норм пожежної безпеки, оскільки при відкритті дверей квартири позивача назовні за відсутності перегородки будуть відсутні і порушення норм ДБН.

Проте повністю погодитися з висновками суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час ухвалення рішення суд, у відповідності до приписів ст.264 ЦПК України, встановлює чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 07.12.2000 ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_16 є власниками квартири АДРЕСА_10, в рівних частках (т.1 а. с. 7).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на підставі Свідоцтва про право власності, серія та номер: 40938, виданий 03.04.2006, видавник: Кіровоградська міська рада, ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_11 (т.1 а. с. 16 ).

В графі «підстави виникнення права власності» зазначеної довідки, крім Свідоцтва про право власності, зазначено технічний паспорт, серія та номер: 852, виданий 16.02.2017, видавник: Фізична особа-підприємець ОСОБА_12.

На заяву ОСОБА_4 від 17.03.2017 КП «ЖЕО № 1» КМР» - надало відповідь за № 68 від 27.03.2017, що КП «ЖЕО № 1» КМР» не надавало дозволу на перенесення перегородки мешканцям кв.№129. Частина коридору загального користування приєднана до зазначеної квартири на законних підставах згідно чинного законодавства України, що підтверджується відповідними документами, наданими мешканцями вищевказаної квартири, тому підприємство немає правових підстав вимагати знесення перегородки та дверей кв.№129 (т.1 а.с.9)

Згідно довідки ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» №341-17/20 від 06.04.2017 житловий будинок по проспекту Винниченка, 1 в м.Кропивницькому належить Кіровоградській міській раді (станом на 01.01.2013). Рішення виконкому про приєднання коридору загального користування до АДРЕСА_12 в матеріалах інвентаризаційної справи відсутнє (т.1 а.с.12).

Згідно висновків експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження №17/17 від 17.10.2017 (т.1 а.а.73-89) та №09/18 від 13.02.2018 (т.1 а.с.134-151) за результатами проведеного будівельно-технічного експертного дослідження вхідних дверних блоків до житлових квартир № 129 та № 130 в житловому будинку по просп. Винниченка, 1 у м. Кропивницький встановлено, що улаштування дверного блоку до житлової квартири № 129 її власником, здійснено з дотриманням вимог чинних державних будівельних норм, стандартів і правил та законодавства з питань пожежної безпеки, які висуваються до подібних заходів.

Натомість, експертом встановлено, що за такого характеру розташування вхідних дверних блоків до житлових квартир № 129 та № 130 в будинку по просп. Винниченка, 1 у м. Кропивницький, один відносно іншого, який має місце в натурі, був зафіксований експертом станом на момент огляду (20.05.2017 р.) та наведений у висновку в матеріалах фотофіксації, - під час встановлення вхідного дверного блоку до квартири № 130, за вказаною адресою, її власником були допущені порушення вимог нормативно-правових актів з питань пожежної безпеки, чинних, як на момент проведення експертом огляду об'єкта дослідження, так і на момент складання висновку, а також вимоги наступних державних будівельних норм, стандартів і правил, а саме:

- пункту 5.27. ДБН В.1.1-7-2002 «Захист від пожежі. Пожежна безпека об'єктів будівництва» (п. 7.3.6 ДБН В.1.1-7:2016 «Пожежна безпека об'єктів будівництва. Загальні вимоги») та пункту 2.34 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», так як вхідний дверний блок до квартири № 130, встановлено таким чином, що у відчиненому положенні його дверне полотно зменшує мінімально дозволену ширину шляху евакуації приміщенням у яке відчиняється;

- пункту 6.2.15 ДСТУ Б В.2.6-11:2011 «Блоки дверні металеві протиударні вхідні в квартири. Загальні технічні умови», так як з'єднання полотна дверного блока житлової квартири № 130 з коробкою, виготовлено лише на двох завісах, а не на трьох, як це передбачено вимогами зазначеного пункту;

- підпункту 8.1.1 пункту 8.1 розділу 8 ДСТУ-Н Б В.2.6-146.-2010

«Конструкції будинків і споруд. Настанова щодо проектування і

улаштування вікон та дверей», так як за фактичного характеру встановлення вхідного дверного блоку до квартири № 130 і напрямку відкривання дверей, не дотримуються:

- вимоги пожежної безпеки - з причини зменшення мінімально дозволеної ширини шляху евакуації та унеможливлення евакуації мешканців квартири № 129 в зв'язку з блокуванням дверей;

- вимоги безпеки експлуатації - так як в процесі експлуатації дверей, мають місце ризики, що можуть призвести до травмування людей, насамперед мешканців квартири № 129;

- вимоги безпеки життя і здоров'я людей - так як вхідний дверний блок до квартири № 130, у відчиненому положенні блокує вихід з квартири № 129, тим самим перешкоджаючи вільній і безпечній евакуації людей, які перебувають у приміщеннях зазначеної квартири.

На запит адвоката ОСОБА_14 Управління Держаного архітектурно-будівельного контролю Міської ради міста Кропивницького надало відповідь, що зважаючи на наявність зареєстрованого права власності на вищевказаний обєкт, Управління не мало правових підстав для вжиття заходів державного архітектурно-будівельного контролю, незважаючи на відсутність дозвільних документів на приєднання коридору загального користування до квартири №129.

Документи, які стали підставою для включення частини коридору загального користування до квартири №129 вказаного будинку на запит Управління надано не було.

Поряд з цим, ОСОБА_5 надано копію технічного паспорта на квартиру та витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.216).

16.02.2017 Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_12 виготовлено технічний №852 на АДРЕСА_13 (т.1 а.с.217-219).

За результатами звернення ОСОБА_4 Управління державного архітектурно-будівельного контролю міської ради міста Кропивницького надало відповідь, що з моменту отримання повноважень від 10.02.2017 в сфері містобудівної діяльності, державного архітектурно-будівельного контролю, виконання дозвільних та реєстраційних функцій, Управлінням не видавались дозвільні документи на приєднання коридору загального користування до загальної площі квартири АДРЕСА_14 (т.2 а.с.9).

16.01.2018 Міською радою міста Кропивницького ОСОБА_4 надано інформацію, що дозвільні документи на переобладнання і перепланування або реконструкцію квартири №129 по просп.Винниченка, 1 з приєднанням частини коридору загального користування, Виконавчими органами Міської ради не готувались (т.2 а.с.10).

За приписами ст.152 ЖК України (в редакції із змінами внесеними згідно із Законом №3187-12 від 06.05.1993) переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Законом України № 191-VIII від 12.02.2015 ст.152 ЖК України викладено в новій редакції, згідно якої виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується.

Відповідно до Правил утримання будинків та прибудинкових територій,

затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76 та

зареєстрованих в МЮУ 25.08.2005 за № 927/11207, (далі Правила) - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів тощо.

Згідно з пунктом 1.4.1 Правил перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Відповідно до пункту 1.4.4 Правил перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Пунктом 1.4.5 Правил визначено, що для одержання дозволу на перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник подають до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу на перепланування та документи, що підтверджують згоду власників, співвласників (наймачів) на перепланування приміщень, що перебувають у їх спільній власності.

Пунктом 1.4.6 Правил визначено, що власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобовязаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів, зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт власником, наймачем (орендарем) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення вирішується у судовому порядку.

Отже, для того, щоб зобовязати власника жилого приміщення в будинку привести приміщення до попереднього стану, необхідно довести, що відбулося самовільне переобладнання, що це переобладнання призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, таке переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших споживачів.

У позовній заяві позивач ОСОБА_4 просила зобовязати власника квартири №129 ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні спільною власністю шляхом знесення за рахунок останньої перегородки до квартири№129 у коридорі загального користування.

Заперечуючи проти позовних вимог представники ОСОБА_5 вказували на те, що немає ніякої перегородки до квартири №129, а є стіна квартири з вхідними дверима до неї.

Задовольняючи позовні вимоги та зобовязуючи власника кв.№129 знести перегородку до вказаної квартири, суд не звернув уваги, що належними та допустими доказами позивачем не доведено, яке саме переобладнання здійснено відповідачем.

Позивач належними та допустими доказами не довів, що зведена відповідачем конструкція є перегородкою між коридором та квартирою №129, а не стіною вказаної квартири з вхідними дверима до неї.

Також, належними та допустими доказами не доведено, що зведена відповідачем конструкція побудована впритул до вхідних дверей позивача, не зясовано чи відповідає зведена конструкція ДБН та чи є відхилення від технічного паспорту на будинок та квартиру, не зясовано яку площу коридору загального користування приєднано до квартири відповідача.

Для вирішення вищезазначених питань необхідні спеціальні знання, але позивач висновку експерта із зазначених питань не надала, клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи в суді першої інстанції не заявляла і таке клопотання судом не вирішувалось.

Надані позивачем відповіді на її звернення до відповідних установ, що мало місце приєднання частини коридору до квартири №129, не є належними та допустими доказами, які б підтверджували доводи позовної заяви ОСОБА_18

Обраний ОСОБА_18 спосіб захисту не призведе до захисту її, оскільки в разі наявності підстав для зобовязання відповідача знести зведену ним конструкцію, необхідно визначити на яку саме відстань від дверей позивача відповідач зобовязаний перенести вказану конструкцію.

Оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК) позовні вимоги ОСОБА_18 не можуть бути задоволеними.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 також необхідно відмовити з огляду на таке.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого субєкта, порушила, не визнала чи оспорила субєктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у звязку з позовною вимогою, яка предявляється до нього. На відміну від позивача відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого субєкта, порушила, не визнала чи оспорила субєктивні права, свободи чи інтереси позивача.

У постанові ОСОБА_19 Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов'язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки ОСОБА_19 Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно до статті 51 ЦПК України, чинної на час ухвалення рішення, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).

Звертаючись із зустрічним позовом до ОСОБА_4 ОСОБА_5 просила усунути перешкоди у здійсненні права користування своїм майном шляхом знесення за рахунок відповідача дверей до квартири АДРЕСА_15.

Свідоцтвом про власності на житло від 07.12.2000 підтверджується, що власниками квартири АДРЕСА_15 в рівних частках є ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_16 (т.1 а. с. 7).

Зустрічний позов предявлено лише до одного із співвласника ОСОБА_4, а інші співвласники ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 залучені до участі у справі як треті особи.

Суд вважає, що всі співвласники повинні бути залучені до участі у справі відповідачами, а не третіми особами, оскілки судом вирішується питання про здійснення перебудови їхньої власності.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії перегляду справи в апеляційному порядку вирішувати питання щодо зміни процесуального статусу осіб, які беруть участь у справі та залучати співвідповідачів, процесуальні права яких, значно ширші ніж права третьої особи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленим, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_11, який представляє інтереси ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 листопада 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання недійсним технічного паспорту, скасування його державної реєстрації та зобовязання усунути перешкоди у користуванні спільною власністю шляхом знесення перегородки до квартири у коридорі загального користування, відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом знесення дверей до квартири та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25.04.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді Л. М. Дьомич

ОСОБА_3