ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
іменем України

05 червня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/310/18
Головуючий у першій інстанції Жовток Є. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/741/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2019 року (ухвалене о 11:08, повний текст рішення складено 02 квітня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів, в якому просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття, в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов обґрунтовувала тим, що судовим наказом Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18.07.2013 ОСОБА_2 зобов`язано сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Однак, на думку позивачки, при винесенні судового наказу судом помилково не було зазначено, яку саме частку від свого доходу (заробітку) повинен був сплачувати відповідач на утримання свого сина. Відповідач офіційно працює, є військовослужбовцем, регулярно отримує заробітну плату, на його утриманні немає інших осіб. За час, що минув з дати постановлення судового наказу про стягнення аліментів законодавцем було змінено мінімальний розмір аліментів, що стягується з платника на користь отримувача з 30% до 50% прожиткового мінімуму, який станом на сьогоднішній день складає 1 762 грн.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29.03.2019 позов задоволено частково. Збільшено розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить резолютивну частину рішення суду першої інстанції змінити, виклавши її в наступній редакції: «Збільшити розмір стягуваних з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви (з 22.03.2018) і до досягнення дитиною повноліття».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції у резолютивній частині рішення, невірно зазначено час, з якого повинні стягуватись аліменти на утримання дитини.

Посилаючись на приписи ст. 182, 183, 192 СК України, заявниця зазначає, що оскільки раніше стягувані відповідно до судового наказу аліменти за своїм розміром не відповідали чинному законодавству та не давали змоги повноцінно утримувати її дитину, нею і була подана 22.03.2018 дана позовна заява про збільшення розміру аліментів.

Заявниця вказує, що при визначенні часу, з якого призначаються аліменти на дитину за аналогією закону районним судом мала бути застосована ч. 1 ст. 191 СК України та у резолютивній частині суд повинен був зазначити, що аліменти на дитину підлягають стягненню саме з дня поданої нею позовної заяви, тобто з 22.03.2018.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні позивачка не заперечувала щодо збільшення розміру стягуваних аліментів з 30% прожиткового мінімуму до 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, в той же час у судовому засіданні відповідач позов визнав частково, а у письмових запереченнях на позов вказував, що згоден сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини свого доходу.

Посилаючись на роз`яснення, викладені у п. 23 постанови пленуму Верховоного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», районний суд визначив початок стягнення аліментів у новому розмірі починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Після розірвання шлюбу 12.04.2011 позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_6 », та після укладення другого шлюбу на даний час позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » (а.с. 7, 8).

Судовим наказом Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18.07.2013 стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11.07.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-5).

Згідно довідки ВК Добрянської селищної ради від 11.01.2018 № 73 ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у смт. Добрянка Ріпкинського району Чернігівської області разом зі своїм сином ОСОБА_3 , який знаходиться на її утриманні (а.с. 11).

ОСОБА_2 є військовослужбовцем, перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 м. Чернігів, має статус учасника бойових дій, зареєстрований та проживає у військовій частині (а.с. 20, 25-26, 37-38, 44, 49-50, 61-62, 71, 74-75, 78). Інших осіб відповідач на своєму утриманні не має, згідно інформації з державних реєстрів право власності на будь-яке рухоме чи нерухоме майно за ним не зареєстровано (а.с. 47-48).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. (ст. 141 СК України)

Частиною 2 ст. 150 СК України встановлено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказаний правовий висновок підтверджений постановою Верховного Суду від 03.09.2018 у справі № 134/192/17.

Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України.

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 є фізично здоровою працездатною особою, є військовослужбовцем за контрактом, отримує грошове забезпечення, інших осіб на своєму утриманні не має, право власності на рухоме та нерухоме майно за ним не зареєстровано.

З огляду на встановлені обставини справи, вищевказані норми матеріального права, а також беручи до уваги те, що сторони під час розгляду справи погодились на сплату аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Згідно розяснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Аргументи про те, що судом невірно зазначено час, з якого повинні стягуватись аліменти на утримання дитини, оскільки мала бути застосована ч. 1 ст. 191 СК України та у резолютивній частині суд мав би зазначити, що аліменти на дитину підлягають стягненню саме з дня поданої позовної заяви, зводяться до помилкового тлумачення заявницею цієї правової норми.

Положення статті 191 СК України стосуються часу присудження аліментів на дитину як такого, однак в даному випадку позовні вимоги ОСОБА_5 стосуються саме збільшення розміру вже присуджених аліментів за судовим наказом.

Отже районний суд вірно визначив час, з якого необхідно стягувати аліменти у новому збільшеному розмірі.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ґрунтується на вимогах закону, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Судді: