Справа № 462/234/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Колобич О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивачка у січні 2019 року звернулася у суд з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою №44 у будинку № 19 по вул.І.Виговського у м.Львові. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності. У вказаній квартирі зареєстровані: вона та її донька ОСОБА_2 Двадцять років тому відповідачка добровільно залишила спірне житло і з того часу в спірній квартирі не появляється та не приймають участі в утриманні такої, оскільки проживає в Канаді. Перешкод у користуванні спірним житловим приміщенням їй ніхто і ніколи не чинив. Відтак, вона не може оформити субсидії на оплату житлово-комунальних послуг. За наведеного, на підставі ст.405 ЦК України, просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Представник позивачки у судове засідання не зявився, але подав заяву, в якій просить розглядати ставу без його участі та участі позивачки.

Відповідачка у судове засідання не зявилася, хоча належно повідомлялася про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, що суд вважає за можливе розглядати справу без його участі та винести заочне рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Судом встановлено, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1, загальною площею 58,6 кв.м, належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру від 30.03.2006р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /а.с.9, 10/.

З довідки про склад сімї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги ЖБК «Україна» від 13.12.2018 року /а.с30/ вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1, зареєстровано двоє осіб: ОСОБА_1 та її донька ОСОБА_2

Також судом встановлено, що двадцять років тому відповідачка добровільно залишила вказану квартиру і з того часу у спірній квартирі не проживає та не приймає участі в утриманні такої.

Дане стверджується актами ЖБК «Україна» від 10.01.2019 року та 02.03.2019р. /а.с. 28, 29/.

Наведеними доказами також підтверджується те, що відповідачка упродовж двадцяти років не користується спірним житловим приміщенням без поважних причин, оскільки перешкод в користуванні таким йому ніхто і ніколи не чинив.

Як вбачається з позовної заяви, відповідачка проживає в Канаді.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник згідно зі ст. 319 ЦК України володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Однак, за правилами ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оцінюючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідачка упродовж двадцяти років не користується без поважних причин спірною квартирою, тобто понад визначений ст.405 ЦК України термін, протягом якого за нею зберігалося право на користування спірним житловим приміщенням, не виписалася із такого, чим створює позивачці перешкоди у здійсненні нею свого конституційного права власності на спірне житло, яким вона вправі володіти, користуватися і розпоряджатися на власний розсуд та приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити і визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №44 у будинку № 19 по вул.І.Виговського у м.Львові.

В порядку ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачки в користь позивачки 768,40грн. судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою №44 у будинку № 19 по вул.І.Виговського у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрована та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Повний текст рішення складено 26.04.2019 року.

Суддя: