Номер провадження: 22-ц/813/1550/19
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лукацького Івана Олександровича на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року у цивільній справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року представник Одеського державного університету внутрішніх справ звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання в сумі 38 300 грн.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року позов Одеського державного університету внутрішніх справ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Одеського університету внутрішніх справ суму витрат за період навчання у розмірі 38 300 гривень та судові витрати у розмірі 1218 грн.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 22 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Лукацький Іван Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Одеський державний університет внутрішніх справ, будучи не згодним з поданою відповідачем апеляційною скаргою, подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому виклав свої заперечення проти наведених апелянтом доводів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, які наведені у поданому відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушено умови договору від 05 жовтня 2007 року, у зв`язку із чим з нього підлягають стягненню на користь позивача витрати, понесені останнім за період навчання.

Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам і заснований на законодавстві.

Судом встановлено, що:

- 16.08.2006 року ОСОБА_1 зараховано курсантом 1-го курсу денної форми навчання Одеського юридичного інституту Харківського національного університету внутрішніх справ;

- 05.10.2007 року між ОЮІ ХНУВС, правонаступником якого є позивач на підставі Наказу МВС України № 113 від 17.03.2008 (а.с. 6), та відповідачем був укладений договір про підготовку фахівця, предметом якого є підготовка за державним замовленням на денній формі навчання фахівця освітньо- кваліфікаційного рівня «бакалавр», «спеціаліст» за напрямом підготовки «Правознавство» (розділ 1 договору). Відповідно до п.п. 2.3.5, 2.3.6, 3.2. договору відповідач зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати не менше як три роки, за посадою та в місці призначення, визначеного позивачем, а у разі відмови від подальшого проходження служби до спливу вказаного строку - відшкодувати фактичні витрати, пов`язані із утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком (а.с.10,11);

- з 16.08.2006 року по 26.06.2010 року відповідач у період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг;

- наказом начальника ОДУВС від 26.06.2010 № 97 о/с відповідачу видано диплом фахівця та направлено для подальшого проходження служби до ГУМВС України в Одеській області;

- наказом начальника ГУМВС України в Одеській області № 661 о/с від 14.12.2012 року ОСОБА_1 було звільнено з ОВС за власним бажанням до закінчення трьохрічного терміну перебування на службі після навчання, що підтверджується витягом з відповідного наказу (а.с.7);

- з розрахунку фактичних витрат, пов`язаних з утриманням рядового міліції ОСОБА_1 у ОДУВС за період навчання з 15.08.2006 року по 27.06.2010 року загальна сума витрат - 38 300 гривень, яка складається із грошового забезпечення у розмірі 10 033 грн 34 коп., нарахування на заробітну плату 1 683 грн 05 коп., речового забезпечення 3 550 грн 50 коп., харчування 13 048 грн, 61 коп., комунальних послуг 9 984 грн 50 коп. (а.с.12,15-23).

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно із частиною першою статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції-) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена в частині першій статті 19 ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Частиною третьою статті 6 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом статті 9 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-ХІІ «Про міліцію» (далі - Закон № 565-ХІІ), чинного на час виникнення спірних правовідносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 565-ХІІ працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Відповідно до статті 18 Закону № 565-ХІІ підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Встановленого наказом № 661 о/с від 14.12.2012 року старшого лейтенанта міліції Пархоменка К.В., інспектора-чергового чергової частини батальйону міліції особливого призначення «Беркут» ГУ МВС України в Одеській області, який перебував на атестованій посаді, що відноситься до публічної служби, звільнено із органів внутрішніх страв у запас за власним бажанням. При цьому відповідач не відпрацював три роки, як це було визначено умовами договору від 05 жовтня 2007 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі.

Суд першої інстанцій зробив висновок, що спір виник у результаті невиконання відповідачем цивільно-правової угоди, внаслідок чого у нього виникло зобов`язання відшкодувати вартість навчання, тому вирішення цього спору належить до компетенції цивільного суду.

Проте погодитися з таким висновком районного суду колегія суддів не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 416 ч.2 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Так, в порядку розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 05 липня 2017 року у цивільній справі № 723/18/17 за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2018 року справу призначено до судового розгляду, ухвалою від 21 листопада 2018 року справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на частину шосту статті 403 ЦПК України, яка передбачає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду в усіх випадках, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції.

Розглядаючи дану, справу Велика Палата Верховного Суду не погодилася з висновком судів попередніх інстанцій, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, зазначивши що спори, пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

У межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві в силу вимог статті 17 КАС України (статті 19 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року), якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Аналогічний висновок зроблено у постанові від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 461/5577/15-ц (провадження № 14-18цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 820/5761/15 (провадження № 11-750апп18) та інших постановах, що свідчить про усталену практику розгляду вказаної категорії спорів.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 липня 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне утвердити правову визначеність щодо порядку розгляду вказаної категорії справ.

Із урахуванням викладеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно- правовими. справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, тому суд першої інстанції та апеляційний суд, розглянувши справу в порядку цивільного судочинства, діяли не як суди, встановлені законом. Велика Палата Верховного Суду вбачає наявність підстав для скасування таких рішень та закриття провадження у справі з роз`ясненням позивачу права на звернення до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведене та виходячи з норми ч.2 ст. 416 ЦПК України, колегія суддів Одеського апеляційного суду враховує вказаний правовий висновок Великої палати у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18) про те, як саме повинна застосовуватися норма права, що регулює предметну підсудність при розгляді категорії справ про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі системи МВС України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване судове рішення - скасуванню, а провадження у справі - закриттю на підставі п. 1 ч.1 ст. 255, п.4 ч.1 ст. 374 ЦПК України та ч. ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо інше не передбачено законом, у разі закриття провадження у справі судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома статті 141 ЦПК України).

Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої статті 7 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір»). Такого клопотання матеріали справи не містять.

Керуючись статтями 141, 255, 367, 374, 377 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лукацького Івана Олександровича - задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2016 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Одеського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат за період навчання - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 20.05.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова