Справа № 308/5588/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Малюк В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, шляхом накладення арешту на земельні ділянки кадастрові номери НОМЕР_1 НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Оноківці, вул АДРЕСА_2 , та заборона проведення будівельних робіт на зазначених земельних ділянках, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, шляхом накладення арешту на земельні ділянки кадастрові номери НОМЕР_1 НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Оноківці, вул АДРЕСА_2 , та заборона проведення будівельних робіт на зазначених земельних ділянках.

Заява мотивована тим, що рішенням Оноківської сільської ради від 1994 року, ОСОБА_1 виділили дві земельні ділянки по АДРЕСА_2 , одну земельну ділянку під забудову, а другу для вирощування сільськогосподарських культур. Зазначає, що вже у 2019 році земельні ділянки захоплюють невідомі особи виставляють огорожу і починають будувати фундамент. Вказує, що голова земельної комісії ОСОБА_2 шляхом внесення нових кадастрових номерів до державного акту на право приватної власності на землю, розділив її земельну ділянку на дві частини, які передав гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 , що зверталась із заявами про злочин стосовно незаконного захоплення двох земельних ділянок в АДРЕСА_2 , та розпочатого будівництва під керівництвом посадових осіб Оноківської сільської ради.

З огляду на викладене, з метою припинення незаконного будівництва на зайнятих земельних ділянкам, просить накласти арешт на земельні ділянки кадастрові номери НОМЕР_1 НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , та заборонити проведення будівельних робіт на зазначених земельних ділянках.

Вивчивши доводи поданої заяви про забезпечення позову, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову при цьому, дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заявленого клопотання, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149,150 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обов`язковості до виконання судових рішень, встановленої статтею 124 Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

П.2 ч.1 ст.150ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, тощо.

Також, відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів,наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог представника позивача щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або може звернутись.

Як слідує зі змісту поданої заяви, заявляючи про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки та забороною проводити будь-які дії на таких, позивач припускає, що особа, яка користується даною земельною ділянкою на момент звернення до суду може здійснювати різні будівельні роботи на даних ділянках, в результаті чого буде неможливим виконання рішення суду про повернення майна.

Натомість, жодних доказів вчинення відповідачем дій чи прояву намірів щодо вчинення дій, спрямованих на утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у даній справі, подані позивачем матеріали не містять. Заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову, враховуючи імовірність утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Твердження позивача про можливі будівельні роботи відповідача на спірній земельній ділянці ґрунтується лише на його припущеннях та власних міркуваннях. До заяви не додано доказів, які б вказували, що на спірних земельних ділянках здійснюються будівельні роботи чи будь-які інші дії сільськогосподарського характеру.

Крім цього, позивачем не надано суду жодного належного доказу, що кадастрові номери НОМЕР_1 НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 присвоювалися земельним ділянка та те, де знаходяться вказані земельні ділянки і чи вони є суміжними із земельною ділянкою ОСОБА_1 , що позбавляє суд можливості перевірити чи порушені права позивачки.

Таким чином, оскільки позивачем не доведено належними доказами те, що невжиття визначених ним заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у справі за його позовом, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні поданої заяви про забезпечення позову у зв`язку з її необґрунтованістю, недоведеністю та недоцільністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,157 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, шляхом накладення арешту на земельні ділянки кадастрові номери НОМЕР_1 НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_2 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , та заборона проведення будівельних робіт на зазначених земельних ділянках - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана потягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М.Малюк