30.05.2019 Єдиний унікальний номер 205/1932/18
єдиний унікальний номер № 205/1932/18
провадження № 2/205/396/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Басової Н.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності,

Представник позивача ОСОБА_4 .

ВСТАНОВИВ:

27.03.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності.

Уточнивши позовні вимоги в редакції від 02.11.2018 року, ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником 1/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 . Співвласниками інших частин є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яким належить по 1/3 частині домоволодіння кожній. Частка позивача у спільній частковій власності є повністю відокремленою, однак позивачем укладений договір на отримання послуг з газопостачання, які однаково отримують всі співвласники. Згідно запропонованого експертом варіанту розподілу в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 співвласники мають окремі входи до своїх приміщень, які можуть використовуватись як самостійні об`єкти нерухомого майна.

Позивач просив суд виділити в натурі частки із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши експерта, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1 на підставі договору дарування нерухомого майна від 18.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. за реєстровим № 5534, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР 21.12.2009 року (а.с. 8).

ОСОБА_2 належить 1/3 частина вищезазначеного домоволодіння на підставі договору дарування від 15.09.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. за реєстровим № 2598 (а.с. 119-120).

ОСОБА_1 належить 1/3 частина вищезазначеного домоволодіння на підставі договору дарування від 18.11.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А. за реєстровим № 5534 (а.с. 119-120).

У висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 890/10-18, складеного судовим експертом Харченком В.В. 17.10.2018 року, зазначено, що згідно запропонованого варіанту розділу в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 , співвласники мають окремі входи до своїх приміщень і можуть використовуватись як самостійні об`єкти нерухомого майна (а.с. 85-90).

Згідно ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 6 постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

У частині другій статті 367 ЦК України визначено, що в разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Перепланування (переобладнання) жилого будинку проводиться з дозволу виконавчого комітету місцевого органу самоврядування (стаття 152 ЖК УРСР).

Переобладнання та перепланування будинку повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам. До елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, тощо.

Водночас, при поділі житлового будинку в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки; висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, пов`язаних із цим переобладнанням і переплануванням; висновки інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.

Всупереч зазначеного експертом при проведенні експертизи не досліджувалось розташування комунікацій у домоволодінні.

Крім того, позивачем в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано документи про власності чи користування на земельну ділянку, висновки про погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- чи енергопостачання.

З урахуванням викладеного, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 358, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 82, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділення в натурі частки із спільної часткової власності, припинення права спільної часткової власності на домоволодіння, розташоване за адресою АДРЕСА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду, яка відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06 червня 2019 року.

Суддя Н.В. Басова