Ухвала

16 травня 2019 року

м. Київ

справа № 454/662/18

провадження № 61-8424ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та скасування боргу за сплату аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та скасування боргу за сплату аліментів.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2018 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Звільнено ОСОБА_3 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_4 за період з 03 липня 2013 року по 14 березня 2018 року.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11 березня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2018 року залишено без змін.

Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій виходили із того, що після ухвалення судом рішення про стягнення із позивача на користь відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 виникла обставина, що має істотне значення, а саме те, що дитина проживає із матір`ю позивача, тоді як мама дитини проживає окремо, періодично їздить за кордон та обоє батьків надають матеріальне утримання дочці.

18 квітня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду із касаційною скаргою на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 березня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив указані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховний Суд вважає, що ця справа є малозначною в силу своїх властивостей, при цьому враховує характер правовідносин у яких виник спір, предмет і ціну позову, тобто є незначної складності.

Крім того, при визначенні справи малознаною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у даній справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, то вона поширюються й на касаційне провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 11 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів та скасування боргу за сплату аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ступак