Справа № 136/143/19
Провадження № 22-ц/801/868/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2019 рокуСправа № 136/143/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Копаничук С.Г.,

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників судового розгляду апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2019 року, постановлену суддею Липовецького районного суду Вінницької області Кривенком Д.Т. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 27.02.2013 року у сумі 56637,41 грн.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 22.01.2019 року позов залишено без руху з тих підстав, що позивачем не зазначено, коли мали місце відповідні невиконання зобов`язань боржником, відсутні обґрунтування та математичні формули за якими позивач нарахував відповідачу заборгованість за кредитом, процентах, пенею, комісією та штрафами, не зазначено чи обумовлено було сторонами правочину умови зміни відсотків за користування кредитом у продовж дії договору; не додано до позовної заяви копії документів, засвідчені у встановленому законом порядку.

У зв`язку з неусуненням позивачем недоліків позовної заяви, визначених в вищевказаній ухвалі суду, ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 21.02.2019 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими до неї документами.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить скасувати зазначену ухвалу суду, матеріали справи направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Зазначив, що в ухвалі суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху судом невірно застосовано ст. 185 ЦПК України, оскільки представником позивача було надіслано на адресу суду заяву з поясненнями на обґрунтування позовних вимог та відповідні документи. Тому, вважає, що підстав для повернення позовної заяви не було.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як було встановлено судом першої інстанції, при звернені до суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у позовній заяві було допущено недоліки, а саме позивачем не зазначено, коли мали місце відповідні невиконання зобов`язань боржником за кредитним договором, відсутні обґрунтування та математичні формули за якими позивач нарахував відповідачу заборгованість за кредитом, процентах, пенею, штрафами. Відсутність вказаних обґрунтувань, на думку суду, унеможливлювало встановити обставини, які підлягають доказуванню у даному спорі та перевірити правильність та обґрунтованість розрахунку сум, які позивач просить суд стягнути із відповідача. Також, суд зазначив, що позивачем в порушення вимог закону належним чином не засвідчено докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 22.01.2019 року позов залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання копії ухвали.

На виконання вимог цієї ухвали, 21.02.2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало заяву про усунення недоліків з доданими розрахунками.

Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 21.02.2019 року позовну заяву АТ КБ «ПРИВАТБАНК» визнано неподаною та повернуто позивачу.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції, посилаючись на ч. 3 ст.185 ЦПК України, виходив з того, що недоліки позовної заяви, наведені в ухвалі суду від 22.01.2019 року, були усунуті лише частково, зокрема, надано належним чином завірену лише частину документів, які долучались до позовної заяви. Інші недоліки усунуті не були. При цьому суд не конкретизує які саме недоліки позову не усунуті та які саме копії документів не засвідчені належним чином.

Проте суд дійшов неправильного висновку про повернення позовної заяви та допустив порушенням норм процесуального права, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Висновки суду першої інстанції щодо невідповідності позовної заяви вимогам статей 175, 177 ЦПК України та неусунення позивачем недоліків позовної заяви є помилковими та суперечать змісту позовної заяви та матеріалам справи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не врахував, що перевірку обґрунтованості заявлених вимог суд має здійснювати в ході розгляду справи після вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Зазначені судом першої інстанції вимоги до змісту позовної заяви зводяться до покладення на позивача обов`язку доводити на стадії пред`явлення позову наявність спору між сторонами, обов`язку дати детальну інформацію щодо різних аспектів та характеристик предмету спору, що законом не передбачено, оскільки ці питання можливо з`ясувати на відповідних стадіях розгляду справи після відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції не звернув уваги та те, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу.

Всі питання щодо наявності доказів, їх оцінка, належність і допустимість здійснюється судом за результатами розгляду справи.

Суд також безпідставно не взяв до уваги зміст заяви позивача, поданої на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, у якій вона додатково обґрунтувала заявлені нею вимоги.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин ухвала Липовецького районного суду Вінницької області від 21.02.2019 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити.

Ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом

Суддя-доповідач Копаничук С.Г.