КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/6716/2019 Головуючий у 1-й інстанції: Виниченко Л.М.
755/1487/19-ц Доповідач - Чобіток А.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка Івана Павловича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року в справі за поданням старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка Івана Павловича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» про встановлення тимчасового обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , -

у с т а н о в и в :

У січні 2019 року старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченко І.П. звернувся до суду з поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України до виконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. Зазначав, що у Відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області на виконанні перебуває виконавче провадження № 51963514 з примусового виконання виконавчого листа № 2-746/11 від 03.08.2012 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірний банк сбербанку Росії» коштів в сумі 451763,82 дол. США та 3 887 895 грн. 81 коп., що за офіційним обмінним курсом НБУ станом на 18.07.2011 року разом складає 7 488 905, 22 коп. та судові витрати 1700,гривень державного мита, 120,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Станом на сьогоднішній день боржником здійснено одноразову сплату частини боргу в сумі 1000,00 грн., з якої за виконавчим документом погашено 261,00 грн. та 712,90 грн., а також 26,10 грн. у рахунок погашення витрат на проведення виконавчих дій. Сплата коштів в сумі 1000,00 грн. упродовж 2012-2019 років, не може вважатися належним виконанням рішення суду, майна, на яке можливо звернути стягнення у рахунок погашення заборгованості у ОСОБА_1 не виявлено, а останній, знаючи про відкрите виконавче провадження, жодних дій чи навіть спроб на його виконання не вчинив.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка Івана Павловича відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, старший державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченко І.П. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка І.П.. Уважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що боржником не було вжито значних дій щодо сплати заборгованості, що свідчить про невиконання своїх зобов`язань, покладених на нього рішенням суду. З пояснень боржника від 14.03.2018 року вбачається, що останній зобов`язувався систематично сплачувати заборгованість та інформувати державного виконавця про виконання ним своїх зобов`язань, однак з лютого 2018 року і по сьогоднішній час боржник жодного разу не повідомив державного виконавця про виконання рішення суду, до державного виконавця не з`являвся, дій щодо виконання рішення суду не вчиняв, сплату коштів за даним виконавчим провадженням здійснив тільки один раз у сумі 1000 грн. 00 коп.. Указує, що оскільки на теперішній час відсутнє рішення суду про розстрочку чи відстрочку виконання даного виконавчого документу, то сплата заборгованості у розмірі 1000,00 грн. не можу вважатися належним виконанням рішення суду. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ним не було взято до уваги той факт, що згідно з інформацією наявною в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником зареєстрована земельна ділянка , оскільки відповідно до вказаних довідок вбачається відсутність за боржником зареєстрованого нерухомого майна, а тільки наявні записи про обтяження, а сааме: записи про арешт, заборону на відчуження та іпотеку. Відповідно до записів про іпотеку, іпотекодержателем таких земельних ділянок не є стягувач, а є інша юридична особа (ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»), а тому неможливо звернути стягнення на таке майно на користь інших осіб, крім іпотекодержателя. Виявлено, що в боржника відсутнє майно, на яке можливо б було звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості за рішенням суду.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавав, судові повістки повернуті до суду апеляційної інстанції з відміткою поштового відділення про причини невручення - «адресат відсутній».

При розгляді даної справи судом першої інстанції установлено, що 03.08.2012 року Києво-Святошинським районним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2-746/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованості в сумі 7 490 725 грн. 22 коп.

Вказаний виконавчий лист надійшов на примусове виконання до ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві.

31 серпня 2012 року постановою державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження № 34017939 з примусового виконання виконавчого листа № 2-746/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованості.

У ході проведення виконавчих дій державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві встановлено, що на території Київської області знаходяться земельні ділянки за кадастровиминомерами: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 та НОМЕР_5 .

03 червня 2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маховою Д.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 34017939 та направлено виконавчий документ для подальшого виконання за територіальністю до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області.

18 серпня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51963514 та 19.08.2016 року вказану постанову направлено сторонам виконавчого провадження, боржнику до виконання та стягувачу до відома.

18 серпня 2016 року державним виконавцем ВПВР УДВС ГУЮ у Київській області Резніковим О.Г. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою арешт накладено на все майно боржника ОСОБА_1.

19 серпня 2016 року з метою перевірки майнового стану боржника, державним виконавцем направлено вимогу до Управління превентивної діяльності ГУНП в Київській області, Управління держкомзему у Київській області, Інспекції державного технічного нагляду, Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Головне управління статистики у Київській області, Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної інспекції сільського господарства в Київській області, Територіального управління державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та м. Києві, ГУ Держгеокадастру у Київській області, Головного сервісного центру МВС.

13 вересня 2016 року до відділу надійшла відповідь ГУ статистики у Київській області від 02.09.2016 року за вих. № 20-08/2962 про те, що управління не має можливості надати інформацію відносно майна ОСОБА_1.

21 вересня 2016 року до відділу надійшла відповідь ГУ Держпраці у Київській області від 02.09.2016 року за вих. № 11/8998 про те, що великовантажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично - дорожній мережі загального користування за ОСОБА_1 не зареєстровані.

21 вересня 2016 року за вх. № 1070/02.1-30/3 до відділу надійшла відповідь Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку України від 12.09.2016 року за вих. № 29/01/19495 про те, що ОСОБА_1.серед власників, які володіють пакетами акцій, емітентів не значиться.

21 вересня 2016 року за вх. № 1072/02.1-30/3 до відділу надійшла відповідь Головного сервісного центру МВС від 12.09.2016 року за вих. № 31/27-2553 з якої убачається, що за ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані.

23 листопада 2016 року за вх. № 1382/12.1-30/3 до відділу надійшла відповідь Укртрансбезпеки від 25.10.2016 року, згідно якої за ОСОБА_1 плавзасоби не зареєстровані.

03 квітня 2017 року державним виконавцем на адресу боржника направлено виклик, яким ОСОБА_1 викликано на 12.04.2017 року на 11 год. 00 хв.,на який боржник не з`явився.

12 січня 2018 року державним виконавцем повторно направлено боржникові виклик, яким ОСОБА_1. викликався на 07.02.2018 року о 12 год. 00 хв..

Згідно звідповіддю,наданоювідділом держгеокадастру у Макарівському районі Київської області від 30.01.2018 року за вих. № 325/172-18, земельні ділянки за кадастровими номерами: НОМЕР_4 та НОМЕР_5 не являються власністю ОСОБА_1 , оскільки були відчужені.

Як зазначено у поданні, 02.02.2018 року на прийом до державного виконавця з`явився боржник та ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 51963514.

Згідно з інформаційноюдовідкоюз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек №113245744 від 08.02.2018 року, земельні ділянки за кадастровими номерами: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 є предметом іпотеки, іпотекодержателем даного майна являється АТ «Райффайзен Банк Аваль».

07 лютого 2018 року на виклик державного виконавця від 12.01.2018 року боржник до відділу не з`явився, причини неявки не повідомив, інформацію та копію документів, що вимагалися у виклику до відділу не надав.

12 лютого 2018 року на адресу боржника направлено виклик - вимогу, якою боржник викликався до державного виконавця на 23.02.2018 року о 10 год. 30 хв., одночасно даним викликом - вимогою боржника зобов`язано виконати рішення суду в строк до 23.02.2018 року та надати до відділу відповідні підтверджуючі документи.

13 лютого 2018 року на депозитний рахунок відділу від боржника надійшли кошти в сумі 1000,00 грн..З вказаної суми згідно з розпорядженням державного виконавця від 21.02.2018 року № 51963514 перераховано стягувачу сума 261,00 грн., до бюджету в рахунок сплати виконавчого збору кошти у розмірі 26,10 грн. та 712,90 грн. в рахунок сплати витрат на проведення виконавчих дій.

02 березня 2018 року до відділу надійшла відповідь з відділу держгеокадастру у Макарівському районі Київської області про те, що земельні ділянки за кадастровиминомерами: НОМЕР_4 та НОМЕР_5 боржнику не належать, дані земельні ділянки 17.03.2006 року перейшли у власність до іншої особи.

14 березня 2018 року до відділу надійшло пояснення боржника від 14.03.2018 року, з якого вбачається, що останній обізнаний про дане рішення суду та наявність значної суми боргу, також в поясненні вказано, що боржник усвідомлює про виконання рішення суду та планує в подальшому здійснювати часткове погашення заборгованості за рішення суду, про що систематично збирається інформувати державного виконавця, зазначає, що на даний час є безробітним, на утриманні має трьох дітей, є власником двох земельних ділянок.

Відмовляючи в задоволенні подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка І.П. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази того, що державним виконавцем вчинялися дії пов`язані із описом земельної ділянки належної на праві власності боржнику та її реалізації, проведенням перевірки майнового стану за місцем проживання боржника, опису рухомого майна боржника, крім того, матеріали подання не містять доказів наявності у боржника паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відомостей щодо перетину кордону ОСОБА_2 , тому суд прийшов до висновку про те, що державним виконавцем не доведено неможливості виконання рішення суду без застосування тимчасового обмеження права виїзду за межі України боржника та також не доведено вірогідності перетину кордону боржником.

Заслухавши доповідь судді, пояснення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка І.П., обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи,дослідивши її матеріали, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Як убачається із обставин указаних вище, то про відкриття указаного виконавчого провадження та про здійснення державним виконавцем виконавчих дій ОСОБА_2 був обізнаний, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження, зокрема поясненнями самого боржника (а.с.12,51-52).

Підставою звернення державного виконавця до суду з даним поданням стало те, що боржник, починаючи з 2012 року на виконання рішення суду сплатив лише 1000,00 грн., проте як сума боргу складає 7490725,77 грн., інших дій для виконання рішення суду не вчинив, вимоги та виклики державного виконавця залишено без розгляду, витребувані документи виконавцем боржник не надає, сума заборгованості є значною, боржник усвідомлює, що повинен виконувати рішення суду та обіцяв, що планує в подальшому здійснювати часткове погашення заборгованості, про що сам зазначив в поясненнях від 14.03.2018 року, а також систематично повідомляти державного виконавця про виконання рішення, проте будь-яких дій щодо виконання рішення суду не здійснив та державного виконавця про причини унеможливлення виконання рішення суду не повідомляв.

Перевіривши доводи державного виконавця, судом дійсно встановлено, що ОСОБА_1 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, на виконання якого 03.08.2012 року було видано виконавчий лист № 2-746/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» заборгованості в сумі 7 490 725 грн. 22 коп.не виконується, на виклики державного виконавця та його запити, боржник не реагує, усвідомлюючи обов`язок щодо виконання рішення суду, про що ним самим письмово підтверджено, будь-яких дій щодо його виконання не здійснює та з державним виконавцем контакти щодо виконання рішення суду не підтримує.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду» .

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства виходячи з наступного:

1) мета цивільного судочинства, закріплена у ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання;

2) провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

Відповідно до частин 1-3 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини .

При цьому саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого державним виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Згідно з інформацією відповідних органів, будь-якого майна, зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_1 або доходів не виявлено.

Іпотекодержателем земельних ділянок за кадастровими номерами: НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , є АТ «Райффайзен Банк Аваль», а не стягувач, унаслідок чого висновок суду першої інстанції про те, що відсутні докази того, що державним виконавцем вчинялися дії пов`язані із описом земельної ділянки належної на праві власності боржнику та її реалізації, є безпідставними.

14 березня 2018 року ОСОБА_1 надав державному виконавцю пояснення про те, що обізнаний про рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області, на виконання якого 03.08.2012 року було видано виконавчий лист № 2-746/11та наявність значної суми боргу, усвідомлює про виконання рішення суду та планує в подальшому здійснювати часткове погашення заборгованості за рішенням суду, про що систематично збирається інформувати державного виконавця.

Проте, починаючи з 2012 року і по даний час, боржником сплачено лише 1000,00 грн., проте як сума боргу складає 7490725,77 грн., на виклики державного виконавця боржник з`явився лише один раз, а надавши 14.03.2018 року письмове зобов`язання виконувати рішення суду, про що систематично повідомляти державного виконавця, його не дотримується.

Наведене вказує про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. І на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань вже відбувся і є об`єктивно наявним та вбачається з матеріалів виконавчого провадження.

Посилання суду про відсутністьдоказів наявності у боржника паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відомостей щодо перетину кордону ОСОБА_2 не можуть бути підставою для відмови в задоволенні даного подання, оскільки тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є заходом забезпечення виконання судового рішення, на що наявність чи відсутність паспорту для виїзду за кордон, відомостей щодо перетину кордонуне впливає.

На підставі викладеного, ураховуючи принцип обов`язковості судового рішення, ухвалу суду неможна визнати законною та обґрунтованою, унаслідок чого вона підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка Івана Павловича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Дочірній банк Сбербанку Росії» про встановлення тимчасового обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка Івана Павловича задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 лютого 2019 рокускасувати та постановити нове судове рішення.

Подання старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Голяченка Івана Павловичазадовольнити.

Тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_8 ) до виконання боржником виконавчого листа № 2-746/11, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 03.08.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірний банк сбербанку Росії» коштів в сумі 451763,82 дол. США та 3 887 895 грн. 81 коп., що за офіційним обмінним курсом НБУ станом на 18.07.2011 року разом складає 7 488 905, 22 коп. та судові витрати 1700,00 гривень державного мита, 120,00 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: А. О. Чобіток

Судді: О. В. Немировська

Т. І. Ящук