Справа № 544/471/19
№ пров. 2/544/254/2019
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 травня 2019 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Ощинської Ю.О.,

за участі секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Ярмарковій, 17 у м. Пирятин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пирятинської міської ради Полтавської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання права власності на самочинне будівництво,

у с т а н о в и в :

У квітні 2019 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на нерухоме майно від 06.10.2014, індексний № 27717447 вона є власником земельної ділянки площею 0,0026 га за цільовим призначенням для гаражного будівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На зазначеній земельній ділянці позивачем у 2014 році було побудовано гараж НОМЕР_1 та погріб під гаражем, без отримання відповідного на те дозволу. Після завершення будівництва був виготовлений технічний паспорт з відміткою про проведене технічне обстеження, згідно якого встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27717677, за ним зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_2 , площею 0,0026 га за адресою: АДРЕСА_2 . На вказаній земельній ділянці розташований: гараж площею 22,3 кв м.

Позивач звернувся із заявою до Департаменту ДАБІ у Полтавській області з вимогою про введення гаража в експлуатацію та відповідно оформити право власності, однак йому було відмовлено в узаконенні гаража, тому позивач був вимушений звернутись до суду із даним позовом, оскільки інакшим чином не можуть реалізувати свої законні права та інтереси.

Представник позивача ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . в судове засідання не з`явився, вимоги свого довірителя підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача Пирятинської міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, до суду надав заяву в якій зазначив, що позов визнає та просив провести слухання справи без його участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної архітектурно-будівельної інспекції Україниу судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Суд не приймає до уваги, направлене клопотання Департаменту ДАБІ у Полтавській області про розгляд справи у їх відсутність, разом з наданими поясненнями, оскільки останні не являється юридичною особою, а тому відповідно до ст.ст. 46, 47 ЦПК України не мають цивільної процесуальної дієздатності та правоздатності.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, кадастровий номер: НОМЕР_2 , для будівництва індивідуальних гаражів, площею 0,0026 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_3 від 06.10.2014 індексний номер: 27717447 та копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серія ЕЕЕ 747872 від 06.10.2014 індексний номер: 27717677 (а.с. 8-9).

На зазначеній земельній ділянці позивачем у 2014 році було побудовано гараж НОМЕР_1 та погріб під гаражем, без отримання відповідного на те дозволу.

Після завершення будівництва був виготовлений технічний паспорт з відміткою про проведене технічне обстеження, згідно якого встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 16-27).

Позивачем на адресу Департаменту Державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області було направлено декларацію про готовність до експлуатації самочинно збудованого об`єкта (а.с. 11-13).

10.12.2018 вищезазначену декларацію Департаментом Державної архітектурно будівельної інспекції у Полтавській області було розглянуто у відповідно до п. 22 «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженою постановою КМУ від 13.04.2011 № 461 зі змінами та відповідно до п. 8 у зв`язку з тим, що відсутні дані про рішення суду, яким визнано право власності на збудований самовільно об`єкт будівництва та п. 9 у зв`язку з тим, що дані про дату початку та закінчення будівництва зазначені неповністю, декларацію повернуто на адресу позивача (а.с. 10). Крім того, зазначено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане лише за рішенням суду.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК України, відповідно до якої, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу (ч. 4 ст. 375 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

З диспозиції норми ч. 1 ст. 376 ЦК України випливає, що за наявності недотримання забудовником хоча б одного припису, який міститься в ній, будівництво вважається самочинним.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила (або здійснює) самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Разом з тим, законодавець в частині п`ятій цієї статті закріпив право особи, яка здійснила самочинне будівництво, звернутись до суду з позовом про визнання права власності на самочинно збудоване на власній земельній ділянці нерухоме майно, при умові, що воно є завершеним і цим будівництвом не порушено права інших осіб. Однак, загальною вимогою і підставою для можливого «узаконення» самочинного будівництва в судовому порядку залишається виконання особою приписів, встановлених ч. 1 ст. 376 ЦК України, тобто отримання належних дозволів та висновків в адміністративному порядку на відповідність здійсненого будівництва державним будівельним, санітарним та іншим нормам, як це вимагається для прийняття будівництва в експлуатацію.

Постановою КМУ від 13 квітня 2011 року № 461 «Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» визначений механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (надалі Порядок №461).

Пунктом 10 вказаного Порядку № 461 передбачено, що у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта. Технічне обстеження проводиться субєктом господарювання, який має у своєму складі відповідних виконавців, що згідно із Законом України «Про архітектурну діяльність» одержали кваліфікаційний сертифікат, або фізичною особою підприємцем, яка згідно із зазначеним Законом має кваліфікаційний сертифікат (далі виконавці).

На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та складає звіт про проведення технічного обстеження за формою, наведеною в додатку до цього Порядку.

У пункті 14 постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначено, що на підставі ч. 3 ст. 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (ч. 3 ст. 375 ЦК).

Відповідно до наданої суду копії Звіту про проведення технічного обстеження від 19.03.2019 виготовленого експертом ПП «Бюро послуг і консультацій», була встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації самочинно зведеної позивачем споруди.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 надано достатньо доказів того, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а наявність у матеріалах справи таких доказів дає всі підстави встановити можливість надійної та безпечної експлуатації самочинно побудованого гаража.

На підставі ст.ст. 328, 331, 376, 392 ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Пирятинської міської ради Полтавської області, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання права власності на самочинне будівництво задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на самочинно збудований гараж НОМЕР_1 , загальною площею 22,3 кв м та погрібом під ним, які розташовані на належній їй земельній ділянці (кадастровий номер НОМЕР_2 ), площею 0,0026 га за цільовим призначенням для гаражного будівництва, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Ісківці Лохвицького району Полтавської області, зареєстрована та мешканка: АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_4 Пирятинським РВ УМВС України в Полтавській області 11 лютого 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: Пирятинська міська рада Полтавської області, адреса місця знаходження: м. Пирятин Полтавської області, вул. Соборна, 21, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державна архітектурно-будівельна інспекція України, юридична адреса бульвар Лесі Українки, 26, м. Київ, .

Суддя Ю.О.Ощинська