Провадження № 22-ц/801/1186/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2019 рокуСправа № 127/10517/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
Головуючого (судді-доповідача): Копаничук С.Г.
Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,
при секретарі: Богацькій О.М.
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ;
відповідач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2019 року, постановлену суддею Дерновою В.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення коштів у сумі 233 858,85 грн. Вказала, що з 2003 по 2016 роки вони з відповідачем перебували у шлюбі. Під час шлюбу, а саме 19.02.2013 року, ними було укладено з ПАТ КБ «ПриватБанк» договір депозиту, терміном на один рік, на підставі чого відкрито депозитний рахунок № НОМЕР_1 на який покладено спільні кошти в сумі 17764,00 доларів США. По закінченню строку дії вказаного договору 20.02.2014 року позивач та відповідач уклали новий договір з ПАТ КБ «ПриватБанк», терміном на один рік, на підставі чого було відкрито депозитний рахунок №2347 на ім`я ОСОБА_2 на який покладено кошти в сумі 19478,23 доларів США. З липня 2014 року позивач та відповідач припинили спільне проживання, а 17.06.2016 року їх шлюб було розірвано. Вподальшому відповідач зняв кошти з депозитного рахунку та розпорядився ними на власний розсуд. Позивач зазначила, що депозитний рахунок був об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але її право власності на подружню частку зареєстровано не було, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з позовом про стягнення половини коштів, отриманих ОСОБА_2 по депозиту, що становить 8739,12 доларів США, що в еквіваленті до гривні за курсом Національного банку України станом на 11.04.2019 року складало 233 858,85 грн.
16.04.2019 року ОСОБА_1 було подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки, які відкриті в банківських установах на ім`я ОСОБА_2 . Вказала, що не застосування заходів забезпечення позову може ускладнити виконання судового рішення в разі задоволення судом позову про стягнення коштів. Зазначила, що відповідач звільнився з проходження військової служби та отримав грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік і надалі він буде отримувати лише пенсію.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено, забезпечено позов шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках, які відкриті в банківських установах на ім`я ОСОБА_2 . Виконання ухвали доручено Центральному відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просив змінити ухвалу суду першої інстанції в частині скасування арешту карткового рахунку № НОМЕР_2 . Вказав, що на підставі оскаржуваної ухвали суду та її подальшого виконання було накладено арешт на його картковий рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» та призначений виключно для отримання заробітної плати, на підтвердження чого надав довідку банку. Зазначив, що арешт вказаного рахунку унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 березня 2019 року без змін, пославшись на те, що ОСОБА_2 звільнений з проходження військової служби в березні 2019 року, заробітну плату надалі не отримував, на даний час отримує виключно пенсію на рахунок, що не перебуває під арештом.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що остання задоволенню не підлягає.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася (відповідач може зняти з рахунків спірні кошти).
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У п.п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином.
Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Застосувавши заходи забезпечення позову суд вірно оцінив обставини справи та ризики, що існують щодо неналежного виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, утруднення його виконання.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про зміну ухвали суду першої інстанції в частині скасування арешту з карткового рахунку № НОМЕР_2 , що відкритий у АТ КБ «ПриватБанк» для отримання ОСОБА_2 заробітної плати.
Проте, як було встановлено апеляційним судом, ухвалою суду від 18.04.2019 року забезпечено позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках, які відкриті в банківських установах на ім`я ОСОБА_2 в межах суми позовних вимог - 233858,85 грн. Суд першої інстанції не накладав арешт на заробітну плату, пенсію та інші виплати ОСОБА_2 , зазначені в ч.4 ст.150 ЦПК України.
Разом з тим, ОСОБА_2 на даний час є звільненим з проходження військової служби, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_3 №60 від 22.03.2019 року, у зв`язку з чим виплата заробітної плати йому надалі не здійснюється.
Суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на рахунок боржника який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян, що працюють на підприємстві, оскільки в межах забезпечення позову накладено арешт на рахунок фізичної особи, а не юридичної особи, на якому зберігаються кошти для виплати найманим працівникам.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки тимчасове накладення арешту до закінчення розгляду справи, з метою уникнення ризиків не виконання рішення суду, в разі задоволення позову, не призводить до порушення прав ОСОБА_2 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Головуючий: Копаничук С.Г.

Судді: Медвецький С.К.

Оніщук В.В.