Дата документу 07.05.2019 Справа № 320/5868/16-ц
ЗапорізькИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 320/5868/16Головуючий у 1-й інстанції Міщенко Т.М.
Пр. № 22-ц/807/1823/19Суддя-доповідач Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до нотаріуса Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубової А.О., ОСОБА_2 , Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання недійсним права власності, визнання дійсним договору дарування земельної ділянки та стягнення суми,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ВДВС Мелітопольського МУЮ у Запорізькій області про стягнення суми. У подальшому позовні вимоги уточнювались й вони приймались судом до розгляду.

04 червня 2018 року ОСОБА_1 подала уточнену позовну заяву, в якій вона пред`явила вимоги до ОСОБА_2 про визнання недійсним її права власності на земельну ділянку та до нотаріуса Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубової А.О. про визнання дійсним договору дарування земельної ділянки.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року уточнену позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що її конституційні права щодо звернення до суду за захистом порушеним прав залишились нереалізованими. В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявлено відвід судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Міщенко Т.М. та всім суддям Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області, посилаючись на недопустимість повторної участі судді у розгляді справи, оскільки неможливо утворити новий склад суддів, а доказом є судові рішення ухвалені саме Мелітопольським районним судом під головуванням судді Міщенко Т.М. та інших суддів цього суду за період з 2007 по 2018 роки. Просила апеляційний суд скасувати ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року, а цивільну справу направити для продовження розгляду до іншого суду першої інстанції.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України встановлено, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, колегія суддів звертає увагу, що вимоги ОСОБА_1 щодо надіслання справи до іншого суду першої інстанції не підлягають задоволенню, оскільки в даному випадку такі вимоги не передбачені чинним законодавством.

Частиною 3 статті 41 ЦПК України встановлено, що, якщо після задоволення відводів (самовідводів) або за наявності підстав, зазначених у статті 37 цього Кодексу, неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи, справа за розпорядженням голови суду передається до іншого суду, визначеного в порядку, встановленому цим Кодексом.

Проте, вищезазначені підстави для передачі до іншого суду для розгляду цієї справи відсутні.

Окрім цього, вирішення питання про передачу справи до іншого суду з будь-яких інших підстав, окрім вирішення питання щодо територіальної підсудності, не відноситься до компетенції апеляційного суду.

Залишаючи уточнену позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 пропустила строк подання уточненої позовної заяви передбачений ст. 49 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду.

Так, ч. 3 ст. 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 09 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ВДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області, Мелітопольського управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що за примусовим виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року, постановою ВДВС від 14.05.2013 року з неї було стягнуто судові витрати та виконавчий збір. Проте, ОСОБА_1 зазначала, що на час вирішення справи вона була інвалідом 2 групи, а отже, відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. З цих підстав просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму 549,20 грн., стягнути з ВДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області на її користь суму 30 грн., стягнути з Мелітопольського управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області на її користь суму 54,92 грн. (т. 1 а.с. 1).

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.09.2016 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху (т. 1 а.с. 7).

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.09.2016 року вищезазначену позовну заяву визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 15).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06.12.2016 року скасовано ухвалу судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 29.09.2016 року, питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 55-57).

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.02.2017 року на підставі ст. 122 ЦПК України в редакції від відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі. Зазначено, що суддя не вбачає необхідності у проведенні попереднього судового засідання. Справа призначена до розгляду в судовому засіданні на 23 березня 2017 року на 15 год. 00 хв. з викликом сторін по справі. Відповідачам запропоновано в строк до 23 березня 2017 року подати письмові заперечення проти позовної заяви (т. 1 а.с. 67).

Слухання цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ВДВС Мелітопольського МУЮ Запорізької області, Мелітопольського управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про стягнення грошових коштів відкладена на 24 квітня 2017 року на 11 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою сторін, та заявою від Мелітопольського управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області про відкладення слухання справи (т. 1 а.с. 76, 77).

01 березня 2017 року від ОСОБА_1 надійшла уточнена позовна заява, в якій відповідачем зазначений Мелітопольський міськрайонний ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області. З підстав незаконного на думку ОСОБА_1 стягнення з неї, як інваліда 2 групи судового збору при примусовому виконанні рішення просила стягнути з Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області на її користь суму виконавчого збору у розмірі 634,12 грн. (т. 1 а.с. 82).

Слухання цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області про стягнення грошових коштів відкладено на 07 червня 2017 року на 14 год. 00 хв. у зв`язку з несправністю звукозаписуючого пристрою. Зазначено також, що ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась (т. 1 а.с. 106).

Як вбачається з журналу судового засідання від 07 червня 2017 року, слухання справи було відкладено на 13 вересня 2017 року на 11 год. 00 хв., у зв`язку з неявкою ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 121).

13 вересня 2019 року у зв`язку з задоволенням клопотання ОСОБА_1 про перенесення розгляду справи на іншу дату, слухання справи відкладено на 03 жовтня 2017 року на 16 год. 00 хв. (т. 1 а.с. 125, 127).

18 вересня 2017 року від ОСОБА_1 до суду надійшла уточнена позовна заява до Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області. Зазначала, що оскільки її права порушені, вона звертається до суду з позовом, посилаючись на обставини та докази, згідно яких підлягає дослідженню та перегляду рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року. Посилаючись на застосування судом при ухваленні цього рішення закону 2007 року до періоду 2006 року, та інші, на її думку порушення, просила суд визнати недійсним право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 600,14 кв.м. з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку, тобто з 10.11.2006 року, набуте безпідставно на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20.11.2012 року, та стягнути з Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області на її користь суму 634,12 грн. (т. 1 а.с. 135-136).

З довідки від 03.10.2017 року вбачається, що слухання зазначеної справи було відкладено на 07 листопада 2017 року на 16 год. 00 хв. Зазначено також, що позивач у судове засідання не з`явилась (т. 1 а.с. 144).

06 листопада 2017 року ОСОБА_1 надала до суду уточнену позовну заяву, з якої вбачається, що нею частково були змінені підстави позову. Предметом позову залишились ті ж самі вимоги - стягнення з Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області на її користь суми 634,12 грн. (т. 1 а.с. 149-150).

07 листопада 2017 року від ОСОБА_1 до суду найшла заява, в якій позивач просила відкласти розгляду справи на іншу дату, оскільки на цей день призначене слухання справи за її апеляційною скаргою в апеляційному суді Запорізької області (т. 1 а.с. 161). Клопотання ОСОБА_1 задоволено, справа відкладена на 16 січня 2018 року на 14 год. 00 хв. (а.с. 163).

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою судді Мелітопольського міськрайонного суду від 16 січня 2018 року у відповідності до розпорядження керівника апарату Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області №2 від 12.01.2018 року в зв`язку з перебуванням судді Фоміна В.А. у відрядженні, на підставі повторного автоматичного перерозподілу справи справу прийнято до свого провадження суддею Міщенко Т.М. Згідно з ч. 12 ст. 33 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року, встановивши відсутність необхідності у повторному проведенні підготовчого провадження по даній справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 09 лютого 2018 року на 09 год. 30 хв. (т. 1 а.с. 170).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 знов подавались до суду уточнені позовні заяви, від 24.01.2018 року (т. 1 а.с. 174-176), від 19.03.2018 року (т. 1 а.с. 222-223) від 27.03.2018 року (т. 1 а.с. 236-237), проте з їх змісту не вбачається зміни предмету або підстави позову, фактично вони зводяться до дублювання пояснень раніше наданої позовної заяви.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року встановлено, що 04 червня 2018 року позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій вона пред`являє вимоги до ОСОБА_2 про визнання недійсним її права власності на земельну ділянку та до нотаріуса Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубової А.О. про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки. Зазначала також, що позов про стягнення судового збору та виконавчого збору неможливо вирішити без слухання справи в повному обсязі.

Таким чином, фактично позивачем подано заяву про зміну предмету та підстав позову.

За змістом ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, статтею 49 ЦПК України врегульовані процесуальні права та обов`язки сторін. Частиною 3 цієї статті встановлено, що позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, встановивши, що уточнену позовну заяву до нотаріуса Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Зубової А.О., ОСОБА_2, Мелітопольського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області про визнання недійсним права власності, визнання дійсним договору дарування земельної ділянки та стягнення суми ОСОБА_1 було подано вже після проведення судового засідання, колегія судів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно залишено уточнену позовну заяву від 04.06.2018 року без розгляду.

Окрім цього, за приписами ч. 5 ст. 49 ЦПК України, у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду.

Натомість, в матеріалах справи та в апеляційній скарзі не містяться докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 копії заяви та доданих до неї документів були надіслані сторонам.

Щодо твердження ОСОБА_1 щодо обмеження її права до суду, слід зазначити наступне.

Так, доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держав встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Елементом права на справедливий судовий розгляд є право на доступ до суду. Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це право не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу до суду потребує регулювання з боку держави. Для такого регулювання держави-учасниці Конвенції мають певну свободу розсуду, але застосовані ними обмеження не повинні звужувати чи применшувати можливості доступу до суду в такий спосіб або настільки, що нівелюється сама сутність цього права (див. mutatis mutandis рішення від 12 липня 2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс ІІ проти Німеччини" (Prince Hans-Adam II Of Liechtenstein v. Germany), заява № 42527/98, § 44).

Разом з тим, право доступу до правосуддя, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, може зазнавати обмежень, що застосовуються на розсуд держави-члена. Суд повинен встановити "розумну пропорційність" зазначених обмежень меті їх запровадження, а також з`ясувати, чи не звужується вказане право в результаті їх застосування. (справа "Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії" рішення від 23 червня 1995 року).

Європейський суд з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 червня 2018 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13 травня 2019 року.

Головуючий:

Судді: