У Х В А Л А

17 травня 2019 року

м. Київ

провадження №06.08/824/427/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», в інтересах якого діє ОСОБА_1 ,

про забезпечення позову

у цивільній справі №372/1990/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: приватний нотаріус Обухівського міського нотаріального округу Київської області Бацай Вікторія Юріївна, Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області,

про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2018 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобілті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті», Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому змінивши предмет позову, просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 14.11.2016, укладений між відповідачами, згідно якого відчужено земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32356615 від 14.11.2016 та №41803817 від 26.06.2018, якими право власності на земельну ділянку і житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_3

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 лютого 2019 року відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

14 травня 2019 року позивач, діючи через свого представника ОСОБА_1 , звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про забезпечення позову.

Позивач, посилаючись на недобросовісність дій ОСОБА_2 щодо виконання рішення суду у іншій справі, у зв`язку з чим існує реальна загроза ускладнення виконання чи неможливості виконання рішення суду про задоволення позову у даній справі, а також загроза ефективного захисту прав позивача, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 (далі - земельна ділянка); заборонити відповідачам вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження, поліпшення або зміну (поділ, виділ, об`єднання) земельної ділянки; заборонити державним реєстраторам, нотаріусам та іншим посадовим особам Міністерства юстиції України вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією будь-яких змін щодо земельної ділянки та житлового будинку, загальною площею 58,7 кв.в., який знаходиться за адресою спірної земельної ділянки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України колегія суддів розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, за приписами ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним, укладеного між відповідачами, договору дарування земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому позивач подав до суду заяву про зміну предмету позову, в якій окрім вимоги про визнання договору недійсним, просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №32356615 від 14.11.2016 та №41803817 від 26.06.2018, якими право власності на земельну ділянку і житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_3

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував, що укладений між відповідачами договір дарування земельної ділянки є фіктивним, оскільки направлений на ухилення ОСОБА_2 від примусового виконання судового рішення у іншій справі, яким стягнуто з останнього на користь Товариства заборгованість за кредитним договором. Зокрема зазначав, що після звернення до примусового виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором останнім відчужено земельну ділянку на користь

ОСОБА_3 , як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.08.2016 у справі № 755/17078/15-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором у розмірі 795 634,81 грн. Рішення набрало законної сили.

28 вересня 2016 року видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.08.2016, а 04.10.2016 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52582511.

Після звернення рішення від 23.08.2016 до примусового виконання 14 листопада 2016 року між відповідачами укладено договір дарування земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що між сторонами дійсно існує спір щодо земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач зазначав, що відчуження відповідачем ОСОБА_2 спірної земельної ділянки з метою ухилення від виконання судового рішення у іншій справі вказує на імовірність подальшого відчуження даної земельної ділянки, яка є предметом спору, що призведе до ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду про задоволення позову у даній справі.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, виходячи з розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання або неможливості виконання рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення позову, приходить до висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

При цьому, з огляду на предмет спору, колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову також може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача.

Одночасно колегія суддів звертає увагу, що заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і зберігають свою дію до фактичного виконання рішення суду, яким закінчується вирішення спору по суті.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що заява в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачам вчиняти будь-які, спрямовані на відчуження земельної ділянки, не підлягає задоволенню, оскільки такий спосіб фактично є тотожним вжитому колегією суддів заходу забезпечення позову про накладення арешту на земельну ділянку.

Оскільки арешт майна унеможливлює вчинення державним реєстратором, нотаріусом та іншими посадовими особами Міністерства юстиції України дії, пов`язані з державною реєстрацією спірної земельної ділянки та житлового будинку, відсутні підстави для задоволення заяви в цій частині. Фактично зобов`язання заборонити державним реєстраторам вчиняти дії, пов`язані з реєстрацією спірного майна, буде дублюванням вжитого колегією суддів заходу забезпечення позову про накладення арешту на це майно.

У відповідності до вимог ч. 6 ст.153 ЦПК України про забезпечення позову суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149-153, 260, 261, 389ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (місцезнаходження: м. Київ, пр. Павла Тичини, будинок №1-В, ), в інтересах якого діє ОСОБА_1 , про забезпечення позову - задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та належить на праві власності ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з часу її постановлення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай