Провадження № 22-ц/801/673/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 рокуСправа № 127/17376/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Шемети Т. М. (суддя - доповідач),

суддів Зайцева А. Ю., Панасюка О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_3,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_4,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, поданою його представником адвокатом ОСОБА_5 Анатолієвичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року, ухвалене в складі судді Дернової В. В. в м. Вінниці, дата складення повного тексту рішення 16 листопада 2018 року,-

в с т а н о в и в:

16 липня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення додаткових витрат на дитину, у якому ставила вимогу стягнути з відповідача на її користь половину вартості додаткових витрат на дочку ОСОБА_6 у розмірі 24 000 гривень.

Обґрунтовуючи позов, зазначила що перебувала із відповідачем ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народилася дочка ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб між ними було розірвано, на підставі рішення суду, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу Серія 1- АМ № 094047 від 14.07.2018 року. Після розірвання шлюбу дочка проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо. Дочка навчається у Київському фінансово економічному коледжі Національного університету ДПС України, вартість навчання у якому коштує 48 000 грн. Зазначає, що витрати на навчання доньки є додатковими витратами та що нею вже сплачено половину вартості навчання у розмірі 24 000 грн. Відповідач в добровільному порядку не бажає компенсувати половину додаткових витрат на навчання доньки, тому просить стягнути з нього половину додаткових витрат на навчання дочки у розмірі 24 000 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року позов задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 12 000 грн. додаткових витрат на дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вирішено питання про стягнення з ОСОБА_4 на користь держави судового збору в розмірі 352, 40 грн.

Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на утримання дитини у вигляді плати за навчання, суд застосував до цих правовідносин положення статті 185 СК України та стягнув з відповідача Ѕ частину понесених позивачем витрат. На думку суду, навчання неповнолітньої дитини у вищому навчальному закладі є особливими обставинами, розвитком її здібностей, а тому такі витрати є додатковими витратами. Проте, позивач просить стягнути з відповідача на її користь половину додаткових витрат на навчання доньки в розмірі 24 000 грн, однак з наданих квитанцій слідує, що позивачем всього понесено витрат на навчання дочки у розмірі 24 000 грн, тому половина складає 12 000 грн, які і підлягають стягненню з відповідача, а частина витрат в розмірі 24 000 грн на навчання дочки буде понесена вже після досягнення нею повноліття, коли положення ст. 185 СК України вже не може бути застосовано, тому суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

25 лютого 2019 року представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 на таке рішення подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того що суд неправильно застосував положення ст. 185 СК України, та що оплата за навчання дочки сторін у Київському фінансово економічному коледжі не є додатковими витратами. Наголошує на те, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у звязку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 СК України.

Позивач ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, мотивуючи тим, що суд вірно застосував положення ст. 185 СК України, адже дитина не досягла 18 - річного віку, саме тому й задовольнив позов частково. Станом на момент ухвалення судового рішення дитина ОСОБА_6 була неповнолітньою, 18 років їй виповнилось лише 30 березня 2019 року.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:

За час спільного подружнього життя у сторін народилася дочка ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить свідоцтво про народження серія І-АМ № 125512 (а. с. 7).

Як слідує з Договору № 22/16 від 11 серпня 2016 року, ОСОБА_6, студентка Київського фінансово економічного коледжу Національного університету ДПС України, навчається за освітнім рівнем «молодший спеціаліст», на денній формі навчання, спеціальність «Право». Навчання триває 4 роки (а.с. 12).

Згідно довідки №15/18 від 28 лютого 2018 року термін навчання ОСОБА_6 з 01 вересня 2016 року по 30 червня 2020 року (а.с.14),

Згідно Додаткової угоди від 19 грудня 2016 року до Договору від 11 серпня 2016 року № 22/16, вартість освітньої послуги за рік становить 12 000 грн, загальна вартість освітньої послуги 48 000 грн (а.с. 13).

За навчання дочки у період 2016 - 2017, 2017 - 2018 навчальних років позивачем було сплачено кошти в сумі 24 000 грн (копії квитанцій за оплату навчання а. с. 15, 16).

Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу стягнення коштів (частини додаткових витрат) у звязку з навчанням неповнолітньої дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що навчання дитини у вищому навчальному закладі є особливими обставинами, розвитком її здібностей, та підставно відніс ці витрати до додаткових витрат і стягнув з відповідача половину понесених позивачем додаткових витрат на навчання дочки у розмірі 12 000 грн, саме за 2016 - 2017, 2017 - 2018 навчальні роки коли дочка сторін була неповнолітньою.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно положень ст. ст. 1- 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобовязані утримувати своїх дітей до їх повноліття.

Доводи апеляційної скарги відносно того що витрати на навчання не є додатковими витратами у розумінні ст. 185 СК України, а регламентуються положеннями ст. 199 СК України, якими передбачено обовязок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки у справі йдеться про стягнення витрат, понесених на оплату навчання неповнолітньої дитини.

Відтак, апеляційний суд дійшов до переконання що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін (ст. 374 ЦПК України) як таке що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини другої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років в розрахунку на місяць з 1 січня 2019 року встановлений у розмірі 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред'явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів) становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, подану його представником адвокатом ОСОБА_5 Анатолієвичем, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий підпис ОСОБА_2

Судді: підпис ОСОБА_7

підпис ОСОБА_8

Згідно з оригіналом

головуючий суддя Т. М. Шемета