Справа № 752/8430/19
Провадження №: 6/752/709/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Каращук Катерини Леонідівни про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Каращук К.Л. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання останнім своїх зобов`язань за рішенням Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 375 000,00 грн., що еквівалентно 15 000,00 доларам США, а також 3% річних в розмірі 17 278,36 грн., а всього - 392 278,36 грн., обґрунтоване ухиленням ОСОБА_1 від виконання останнього, а також безрезультатністю вжитих заходів виконавчого провадження.

В судовому засіданні приватний виконавець подання підтримала, просила задовольнити.

Боржник подав заперечення проти задоволення подання заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що ним здійснюється погашення боргу, і це при тому, що з січня 2019 року він офіційно не працює, та не ухиляється від виконання своїх обов`язків.

Суд, заслухавши приватного виконавця, розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що вказане подання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів подання, на виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Каращук К.Л. перебуває виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва № 754/8677/16-ц від 11.09.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 375 000,00 грн., що еквівалентно 15 000,00 доларам США, а також 3% річних в розмірі 17 278,36 грн., а всього - 392 278,36 грн. (а.с. 10-11).

26.10.2018 року згідно ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57538973, якою зобов`язано боржника ОСОБА_1 подати декларацію про доходи та майно боржника протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження (а.с. 12-14).

Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження в порядку ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» приватним виконавцем 26.10.2018 року винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (а.с. 19-24).

Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу боржника, вказану у виконавчому документі: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в місті Києві ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2. Вимогами -викликами приватного виконавця від 18.12.2018 року та 09.01.2019 року, котрі неодноразово направлялись за всіма відомими адресами, ОСОБА_1 було зобов`язано з моменту одержання вимоги заповнити декларацію та надати повну інформацію про майновий стан, місцезнаходження та наявність майна, копії технічної та правовстановлюючої документації на належне майно тощо.

05.12.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт рахунків боржника, яку направлено для виконання до банківських установ.

Згідно з інформації АТ КБ «Приватбанк» та АТ «УкрСиббанк» у вказаних банківських установах у боржника ОСОБА_1 наявні рахунки.

Згідно з інформацією з інших банківських установ боржником рахунки не відкривались.

Згідно відповіді ДФС України: інформація стосовно боржника - фізичної особи щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платників податку, та сум утриманого з них податку в ДРФО відсутня; відповідно до відповіді ДПС України: інформація про номери рахунків, відкритих у банках інших фінансових установах боржниками - юридичними особами та/або фізичними особами - підприємцями до ДПС України від відкритих фінансових установ не надходила.

За інформацією Територіального сервісного центру № 8041 Регіонального сервісного центру в м. Києві Міністерства внутрішніх справ України за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформація стосовно майна боржника в реєстрі відсутня.

В подальшому, приватним виконавцем на адресу боржника надіслано виклик від 23.01.2019 року, яким зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися та надати пояснення з приводу невиконання виконавчого листа та постанови приватного виконавця.

28.01.2019 року боржник з`явився на виклик приватного виконавця та зобов`язався сплатити борг в найкоротший термін, однак, станом на 19.04.2019 року сплачено лише 13 947,82 грн. Залишок заборгованості по виконавчому провадженню становить 378 330,54 грн.

Натомість, згідно інформації Державної прикордонної служби України з моменту відкриття виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України (а.с. 34, 80).

Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві Тарала О.М. документований паспортами громадянина України для виїзду за кордон: серії НОМЕР_1 від 22.10.2014 (орган, що видав 8090) та серії НОМЕР_2 від 06.09.2017 (орган, що видав 8025).

Отже, незважаючи на обізнаність відкритого виконавчого провадження та залишку великого боргу боржник продовжує перетинати кордон України.

На сьогоднішній день, рішення суду, щодо погашення заборгованості боржником не виконано, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження». Боржник ухиляється від виконання рішення суду, хоча про наявність відкритого виконавчого провадження боржнику відомо, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України

У своєму Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної силі утверджує авторитет держави як правової.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантовані статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними і нести шкоду стороні у провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частинами 1-4 ст. 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Отже, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України. Враховуючи наведені норми, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Факт невиконання судового рішення не є підставою для постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, для застосування вказаного заходу державному виконавцю необхідно довести наявність умисних дій боржника, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З матеріалів справи вбачається факт умисного ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання власних боргових зобов`язань у виконавчому провадженні з примусового виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва 754/8677/16-ц від 11.09.2018 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 375 000,00 грн., що еквівалентно 15 000,00 доларам США, а також 3% річних в розмірі 17 278,36 грн., а всього - 392 278,36 грн.

Так, достовірно знаючи про наявність боргу, котрий стягується вже у примусовому порядку, боржник достатніх дій, спрямованих на його погашення не вчиняє. З матеріалів подання та поданих боржником документів, вбачається, що сплата грошових коштів мала місце лише протягом двох місяців (лютий, березень 2019 року) та одного разу - вже після надходження подання до суду (травень 2019 року).

З будь-якими заявами щодо неможливості виконання рішення суду та зазначенням її причин, боржник не звертався. Відсутність офіційної роботи та відсутність через це доходу, на що посилався у своїх поясненнях боржник, як вбачається з матеріалів подання, не заважає останньому здійснювати подорожі за межі України, в тому числі на транспортних засобах.

Тому, оскільки боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, про що об`єктивно свідчать наявні матеріали подання, суд вважає, що останнє підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Каращук Катерини Леонідівни про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Встановити тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до моменту виконання ним своїх зобов`язань у ВП № 57538973 щодо примусового виконання виконавчого листа Деснянського районного суду м. Києва № 754/8677/16-ц від 11.09.2018 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми боргу в розмірі 375 000,00 грн., що еквівалентно 15 000,00 доларам США, а також 3% річних в розмірі 17 278,36 грн., а всього - 392 278,36 грн.

Виконання ухвали покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя В.С. Хоменко