Єдиний унікальний номер 236/556/19 Номер провадження 22-ц/804/1382/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Соломахи Л.І., Агєєва О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Ткачова О.М. в місті Лимані Донецької області, у справі номер 236/556/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 13.04.1993 року, звільнена з роботи 17 липня 2017 року в зв`язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку.

При звільненні з нею не проведено розрахунків, тому позивачка ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь не виплачену заробітну плату в розмірі 19285,35 грн.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року в сумі 19285,35 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів).

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 13 березня 2019 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 повністю та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» судові витрати по сплати судового збору в розмірі 1153,00 грн.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до порушення прав відповідача, а тому рішення відлягає скасуванню.

Суд не надіслав відповідачу ухвалу про відкриття провадження у справі, не повідомив про

дату, час і місце розгляду справи, не надав строк для подання відповідачеві відзиву на позов, а також не надіслав відповідачу копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів, чим суттєво порушив права відповідача.

Вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству України.

Суд першої інстанції не надав належної оцінці Науково-правовому висновку Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21/10.2, яким встановлено неможливість виконання відповідачем обов`язків, передбачених чинним законодавством України через вплив форс-мажорних обставини. Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці. Однак, через захоплення підприємства невідомими особами, відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. Тому не мав можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором через форс-мажорні обставини. При цьому посилається на рішення РНБО України від 15.03.2017 року «Про невідкладні заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», з якого вбачається, що припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного і автомобільного сполучення.

Суд безпідставно не надав належної оцінки тому факту, що позивач 13 липня 2017 року у касі відповідача в м. Лимані отримав заробітну плату за період з 1 березня 2017 року по 15 березня 2017 в розмірі 1603,26 грн.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_2 з 13.04.1993 року працювала в АТ «Українська залізниця» (а.с. 13-15).

Відповідно до наказу про встановлення простою по виробничому підрозділу «Станція Ясинувата» від 20.03.2017 року №99/ДС у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриття усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі територією встановлено початок простою з 8 години 00 хвилин 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» з оплатою працівникам за час простою не з вини працівника з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час згідно графіку роботи (а.с. 30).

З повідомлення виробничого підрозділу «Станція Ясинувата» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено про те, що з 17.07.2017 року її посада підлягає ліквідації та виведенню зі штатного розпису та запропоновано працевлаштування на посади, які є у наявності у підрозділах регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Із вказаним повідомленням ОСОБА_1 ознайомлена та відмовилась від запропонованих посад 05.05.2017 року (а.с. 28).

Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) від 10.07.2017 року №6946/ДН-ос ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату (а.с. 27).

З протоколу засідання комісії з розгляду заяв про надання матеріальної допомоги робітникам станції Ясинувата від 29.04.2017 року №06 вбачається, що у червні 2017 року надано матеріальну допомогу робітника, зокрема агенту комерційному ОСОБА_1 за період роботи з 21.05.2016 року по 20.05.2017 року в розмірі 1990,00 грн. (а.с. 32).

З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 видно, що їй нарахована заробітна плата до виплати за березень 2017 року в розмірі 2920,95 грн., за квітень 2017 року 2149,32 грн., за травень 2017 року 2149,32 грн., за червень 2017 року 6015,94 грн., за липень 2017 року 6049,82 грн. (а.с. 35-37).

Задовольняючи позов про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі з березня по липень 2017 року в сумі 19285,35 грн. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та зборів), суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції не повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача з 13 квітня 1993 року по 17 липня 2017 року, звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 13-15, 27).

З розрахунків заробітної плати ОСОБА_1 вбачається, що їй нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 3673,30 грн. (до виплати 2920,95 грн.), за квітень 2017 року 2702,91 грн. (до виплати 2149,32 грн.), за травень 2017 року 2702,91 грн. (до виплати 2149,32 грн.), за червень 2017 року 7565,48 грн. (до виплати 6015,94 грн.), за липень 2017 року 7543,03 грн. (до виплати 6049,82 грн.) (а.с. 35-37).

Отже, з огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що з березня 2017 року по липень 2017 року позивачу не виплачена заробітна плата і у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі за цей період.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції про стягнення заборгованості по заробітній платі з посиланням на припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року на виконання Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця», а також виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, і як наслідок відсутністю доступу до первинних документів.

Такі доводи, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі. Крім того, відповідач не заперечує проти наявності заборгованості по заробітної платі. Науково-практичний висновок Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2, який засвідчує форс-мажорні обставини, не є відповідальністю за невиплату заробітної плати відповідачем, тому не є підставою для звільнення його відповідача від сплати заборгованості.

Разом з тим, перевіряючи правильність суми заборгованості по заробітній платі, що підлягає стягненню, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до довідки про доходи від 28.03.2019 року №201/2 ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 2016,21 грн., до видачі 1603,26 грн. (а.с. 69). Згідно з відомістю на виплату грошей №28 за березень 2017 року ОСОБА_1 виплачена зарплата в розмірі 1603,26 (а.с. 71 зв. стор.).

Суд першої інстанції не повідомив належним чином відповідача про розгляд справи та не отримав відзив по зазначеному спору, внаслідок чого помилково ухвалив рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за березень 2017 року в розмірі більшому ніж дійсна заборгованість за цей період. Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Отже, враховуючи те, що позивач отримав частину заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 1603,26 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 17682,09 грн., а саме: за березень 2017 року 1317,69 грн., за квітень 2017 року 2149,32 грн., за травень 2017 року 2149,32 грн., за червень 2017 року 6015,94 грн., за липень 2017 року 6049,82 грн.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до відповідно до ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Від сплати судового збору позивача звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08.07.2011 року №3674-VI «Про судовий збір».

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, позивач звільнений від сплати судового збору, тому підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 704,55 грн., відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з задоволеної частини позовних вимог (91,69%).

Відповідно до ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції у постанові за результатами розгляду апеляційної скарги має розподілити судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційній інстанції.

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задоволено частково, позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги в розмірі 96,18 грн. компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення Краснолиманського суду Донецької області від 13 березня 2019 року змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по заробітній платі з березня по липень 2017 року в розмірі 17682,09 грн. без утримання передбачених законом податків та зборів.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () в дохід держави судовий збір в розмірі 704,55 грн.

Компенсувати Акціонерному товариству «Українська залізниця» () за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір в розмірі 96,18 грн. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повний текст судового рішення складений 16 травня 2019 року.

Суддя: