Справа № 155/730/17 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Провадження № 22-ц/802/473/19 Категорія: 54 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І.,

секретар Концевич Я.О.,

з участю: представника відповідача Довгун Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2019 року,-

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" (далі ТзОВ «Агротехніка») звернулись в суд з вказаним позовом покликаючись на такі обставини.

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" з 16 листопада 2015 року, на посаді завідувача елеватора смт. Мар`янівка. При проведенні інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар`янівка, було виявлено їх нестачу на загальну суму 708 803,03 грн. Оскільки, перед виявленням факту нестачі товару мав місце випадок відвантаження з вказаного об`єкта товару неналежної якості, який пізніше було повернуто позивачу, останнім було проведено перерахунок суми нестачі, в результаті чого її сума зменшилась та склала суму 255 082,75 грн. Попередня інвентаризація проведена 02 липня 2016 року, на той час нестачі не було. Вважають, що недостача товарно-матеріальних цінностей виникла в період з 03.07.2016 по 17.03.2017р. Особами, що здійснювали приймання, зберігання, обробку та видачу матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар`янівка були: завідувач елеватора ОСОБА_1 ; комірник ОСОБА_2; оператор елеватора ОСОБА_3 ; оператор елеватора ОСОБА_4 . Між позивачем та вищевказаним колективом працівників, що здійснювали приймання, зберігання, обробку та видачу матеріальних цінностей на елеваторі смт.Мар`янівка, включаючи і відповідача, було укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 11 січня 2016 року.

Відповідно до п.12 Договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 11.01.2016 року, укладеного між ТзОВ "Агротехніка" та членами колективу (бригади) елеватора смт. Мар`янівка, в тому числі, відповідачем, підставою для притягнення членів колективу (бригади) до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна розкраданням, нестачею, умисним знищенням або зіпсуттям матеріальних цінностей, а також їх знищенням або зіпсуттям через недбалість, що підтверджується інвентаризаційними документами. Згідно з п. 16 Договору, заподіяна колективом (бригадою) шкода підприємству, яка підлягає відшкодуванню, розподіляється між членами цього колективу (бригади) пропорційно місячній тарифній ставці (посадовому окладу) і фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди. Згідно проведеного розрахунку, сума шкоди, яка підлягає компенсації відповідачем складає 74 182,38 грн., яку у добровільному порядку відповідача не погасив.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Агротехніка" завдану матеріальну шкоду в розмірі 74182 гривні 38 коп.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТзОВ «Агротехніка», покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи просив оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на недоведеність виникнення нестачі товарно-матеріальних цінностей з вини відповідача, та зазначає, що договору про колективну відповідальність з відповідачем укладено не було.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив відкласти розгляд справи, оскільки не може з`явитися в судове засідання у зв`язку з сімейними обставинами.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Заявляючи клопотання про відкладення судового засідання представник ТзОВ «Агротехніка» не подав суду доказів на підтвердження викладених в клопотанні обставин про неможливість явки в судове засідання, тому апеляційний суд визнав причини неявки представника позивача неповажними та відмовив у відкладенні розгляду справи. Також суд врахував положення частини 3 статті 369 та частини 372 ЦПК України, згідно з якими, явка до суду апеляційної інстанції є правом учасника справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника відповідача, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем ОСОБА_1 завдано ТзОВ «Агротехніка» матеріальної шкоди та що така шкода завдана у зв"язку з порушенням покладених на нього трудових обов`язків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працював у з ТзОВ «Агротехніка» з 16 листопада 2015 року на посаді завідувача елеватора смт. Мар`янівка (а.с.30-31).

17 березня 2017 року в ході проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар`янівка було виявлено нестачу зерна різних сільськогосподарських культур (а.с.7-20).

Згідно з наданим позивачем ТзОВ «Агротехніка» зведеним розрахунком недостачі товарно-матеріальних цінностей по елеватору смт. Мар`янівка, її сума становить 255709,78 грн. (а.с.21).

Загальні підстави та умови притягнення працівників до матеріальної відповідальності визначені ст. 130 КЗпП. Згідно із цією нормою працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству внаслідок невиконання своїх трудових обов`язків. Матеріальна відповідальність застосовується тільки за пряму дійсну шкоду - за умови, що така шкода нанесена підприємству протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Матеріальна відповідальність, як правило, обмежується певною частиною зарплати працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди (за винятком установлених законодавством випадків) (ч. 2 ст. 130 КЗпП). Для притягнення працівника до матеріальної відповідальності повинні бути дотримані одночасно чотири умови (ст. 130 КЗпП): працівник порушив свої трудові обов`язки; підприємству нанесено пряму дійсну шкоду. Під такою шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства нести витрати на відновлення, придбання майна або інших цінностей або додаткові грошові виплати (п. 4 постанови Пленуму ВСУ від 29.12.92 р. № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», далі - Постанова № 14); є причинний зв`язок між порушенням, допущеним працівником, і нанесеною шкодою; установлена вина працівника в заподіянні шкоди.

На підтвердження виявленої нестачі позивачем подано матеріали інвентаризації товарно-матеріальних цінностей на елеваторі смт. Мар`янівка від 17 березня 2017 року (а.с -5-21), якими підтверджується нестача товарно-матеріальних цінностей на елеваторі.

Згідно з актом про проведення службового розслідування від 05 квітня 2017 року, предметом службового розслідування був випадок відвантаження зерна неналежної якості у період з 07 березня по 20 березня 2017 року. Як пояснив представник позивача у суді апеляційної інстанції, підприємство звернулось в суд з даним позовом про відшкодування шкоди, заподіяною нестачею, а не тієї шкоди, яка була завдана відвантаженням зерна неналежної якості, тому викладені в апеляційній скарзі аргументи позивача щодо вини ОСОБА_1 у відвантаженні зерна неналежної якості не стосуються предмета спору та не підлягають дослідженню при розгляді цієї справи.

З системного аналізу матеріалів інвентаризації та акта про проведення службового розслідування вбачається, що під час інвентаризації та службового розслідування не встановлено винних дій відповідача ОСОБА_1 у виникненні нестачі, не зафіксовано неналежного виконання працівникои своїх посадових обов`язків, що потягло за собою виникнення нестачі.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості про те, яка кількість матеріальних цінностей і на яку суму була прийнята відповідачем ОСОБА_1 та знаходилась на складі після останньої інвентаризації.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Встановивши, що позивачем не подано доказів вини відповідача у виникненні нестачі, не доведено, які саме трудові обов`язки порушив відповідач, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведеність позивачем факту укладення договору від 11.01.2016 року про колективну матеріальну відповідальність з ОСОБА_5 , оскільки висновком експерта № 40 від 26.02.2018р. Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру підтверджуються пояснення відповідача про те, що він такого договору не підписував.

Та обставина, що відповідач не подав заперечень при проведенні інвентаризації, не підтверджують вини відповідача у виявленій нестачі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивної оцінки доказів, що були предметом дослідження судом першої інстанції, та яким суд надав правильну правову оцінку.

Разом з тим суд відхиляє аргументи представника відповідача ОСОБА_1 про те, що посада завідуючого елеватором не відноситься до посад, пов`язаних з безпосереднім обслуговуванням товарно-матеріальних цінностей, оскільки вони спростовуються змістом посадової інструкції завідувача елеватором.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтям 367, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехніка" залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2019 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: