Постанова

Іменем України

06 червня 2019 року

м. Київ

справа № 401/3896/16-ц

провадження № 61-32213св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2017 року у складі судді Гонтаренко Т. М.та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

Позов обґрунтовано тим, що 15 квітня 2014 року ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8 000,00 доларів США строком повернення до 01 березня 2015 року, про що складено відповідну розписку. У вказаний строк відповідач гроші не повернула, тому просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти у розмірі 206 179,92 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою у розмірі 25 770,49 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що доказів повернення відповідачем 7 000,00 доларів США як сплати процентів за користування грошовими коштами із розрахунку 2 % на місяць позивачем не надано. З огляду на встановлені фактичні обставини, умови спірного договору обґрунтованим є висновок про стягнення з відповідача на користь позивача залишку заборгованості за вказаним договорому розмірі 1 000,00 доларів США.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

14 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

У травні 2018 року вказану справу передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди першої та апеляційної інстанцій вийшли за межі позовних вимог, неправильно встановили фактичні обставини справи та не надали належної оцінки наявним у справі доказам.

Спору щодо виплачених відсотків за користування грошовими коштами у сторін не виникало, тому позивач з відповідними вимогами до суду не зверталася.

Позивач не вказувала у позові про стягнення відсотків та штрафних санкцій, передбачених ЦК України.

Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, щовідповідно до розписки від 25 квітня 2016 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 8 000,00 доларів США зі строком їх повернення до 01 березня 2015 року (а. с. 10).

Факт повернення відповідачем грошових коштів у розмірі 7 000,00 доларів США позивач не заперечувала, тому відповідач фактично не повернула 1 000,00 доларів США.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником грошових коштів у борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з оригіналом розписки від 25 квітня 2014 року ОСОБА_2 взяла у позику 8 000, 00 доларів США у ОСОБА_1 , які зобов`язалась повернути з процентами у строк до 01 березня 2015 року (а. с.10).

Судами також встановлено факт часткового визнання відповідачем позовних вимог та підтвердження позивачем факту повернення їй 7 000,00 доларів США (а.с. 66).

Суди першої та апеляційної інстанції, відхиляючи доводи позивача про сплату відповідачем 7 000,00 доларів США як процентів за користування коштами, а не основної суми позики, виходили з їх недоведеності та необґрунтованості.

Верховний Суд зауважує, що предметом позову у вказаній справі є повернення основної суми позики, про що зазначено у позовній заяві (а. с. 3-4).

Судом першої інстанції встановлено, що 04 березня 2015 року відповідачем повернуто позивачу 2 000,00 доларів США, у листопаді 2016 року повернуто 5 000,00 доларів США, тому обґрунтованим є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про залишок боргу у розмірі 1 000,00 доларів США.

Крім того, судами встановлено відсутність підтвердження повернення 7 000,00 доларів США процентів за користування отриманих відповідачем грошовими коштами.

З огляду на встановлені фактичні обставини, з урахуванням позовних вимог та матеріалів справи, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_1 із ухваленими у справі судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи, повно та всебічно дослідили докази у справі, надали їм належну оцінку та дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Пєтров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко