Справа № 750/552/19
Провадження № 2/750/660/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2019 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

Головуючого судді Требух Н.В.,

із секретарем судового засідання Будаш М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №750/552/19

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2

про зменшення розміру аліментів

за участі: представника позивача адвоката Бабинець С.П., відповідача ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду до відповідача про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого зазначив, що за рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 07 травня 2015 року, справа № 750/3695/15-ц він сплачує на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення повноліття. Після вказаного рішення, позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народилася донька ОСОБА_5 . Дружина перебуває у декретній відпустці. Тому на сьогоднішній день на його утриманні, крім першої дитини на яку він за рішення суду сплачує аліменти, перебувають дочка та дружина, яка перебуває у декретній відпустці. Крім того, зазначає, що є приватним підприємцем, однак в зв`язку з підвищенням орендної плати, податків та інших чинників, що впливають на отриманий прибуток, не в змозі сплачувати аліменти у визначеному розмірі, тому просить суд зменшити розмір стягнутих аліментів з 1/3 частини до 1/6 частини.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 29.01.2019 року відкрито провадження по справі.

21 лютого 2019 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що проти позову заперечує, в його задоволенні просить відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив суд його задовольнити.

Відповідач позов не визнала, в його задоволенні просила відмовити.

Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 07.05.2015 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 від 23 грудня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження (а.с.10) відповідач має малолітню дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а не, як вказує у позовній заяві позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В позові позивач зазначив, що оскільки в нього народилася друга дитина та його теперішня дружина перебуває в декретній відпустці, то він не має фінансової можливості вподальшому сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_7 в розмірі визначеному рішенням суду.

На підтвердження своїх доводів позивачем надано до позову лише копії Свідоцтв про одруження та народження дитини.

За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків.

Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обставини, які враховує суд при визначенні розміру аліментів, визначені ст.182 СК України, це зокрема стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; тощо.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обовязків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач має нормальний стан здоров`я, є працездатною особою. Звертаючись з позовом до суду, він фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану.

Посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив сім`ю, суд до уваги не бере, оскільки надані докази, а саме копії свідоцтва про одруження та свідоцтва про народження другої дитини свідчать про виникнення у нього відповідних обов`язків, в тому числі і щодо утримання дитини, однак не свідчать про фактичне виконання цих обов`язків, зокрема фактичне утримання дитини та дружини. Крім того, позивач зазначає, що його дружина ОСОБА_8 перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, однак як вбачається з матеріалів справи дочка ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 року, позивач звернувся до суду 16.01.2019 року, тобто по досягненню дитиною 3 років.

Суд зазначає, що як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання. Народження іншої дитини не може звужувати права дитини, народженої раніше.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісяця, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_3 ) про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлено 16.05.2019 року.

Суддя Н.В.Требух