Дата документу 08.05.2019 Справа № 314/5310/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/5310/15 Головуючий у 1 інстанції: Капітонов Є.М.
провадження № 22-ц/807/1566/19 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Кочеткової І.В.

при секретарі: Кулабуховій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Павлівська сільська рада Вільнянського району Запорізької області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Вільнянське УЕГГ ПАТ «Запоріжгаз» про визнання права власності на самочинне будівництво,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області про визнання права власності на самочинне будівництво - реконструйований житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він є власником земельної ділянки та будинку за зазначеною адресою. Під час технічної інвентаризації домоволодіння 27.06.2008 було виявлено, що приміщення № 1-1 (передпокій) у житловому будинку літ. «А» є самовільно переобладнаним. Об`єкт нерухомого майна змінився в результаті знесення коридору та комори (приміщення №№ 1-1, 1-2 за технічним паспортом станом на 17.05.2001) та прибудови до житлового будинку літ. «А».

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок літера «А», який складається з приміщень 1-1, 1-2, 1-3 згідно технічного паспорту на житловий будинок, складеного орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (інвентаризаційна справа 76, реєстровий номер 4/76) станом на 12 січня 2015 року, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_1 як особа, яка не приймала участі у справі, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність і необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу учасниками справи не надано, що не є перешкодою у апеляційному розгляді у відповідності до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення позивача, апелянта та їх представників, які наполягали кожен на своїй позиції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.05.01, укладеного з ОСОБА_6 як продавцем, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області Тиханською СЯ. та зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за № 688, ОСОБА_2 є власником житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Земельна ділянка під домоволодінням (кадастровий номер НОМЕР_1 ) належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 19.06.2006, виданим Павлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області.

Відповідно до звіту технічного обстеження від 30.03.2016р., проведеного ТОВ «НАСТРОЙ» (експерт - ОСОБА_7, кваліфікаційний сертифікат серія НОМЕР_2 ), встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації житлового будинку літ. «А», житлового будинку літ. «К-2», службової прибудови літ. «к», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановивши, що виконана реконструкція будинку літ. А не порушує нічиїх прав, суд у відповідності до вимог ч. 5 ст. 376 ЦК України задовольнив позов, визнавши право власності за позивачем на реконструйований будинок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що будинок літ. А по АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя як набутий за час шлюбу, а тому оскаржуваним рішенням порушуються її права, оскільки визнано право власності на новостворене майно за її колишнім чоловіком, що позбавляє її можливості здійснити поділ цього будинку. Вказане підтверджує копією рішення суду про відмову в задоволенні її позову про поділ спільного майна подружжя.

Вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.10.1994р., який було розірвано рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2014р.

26 травня 2001р., тобто під час шлюбу, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу був придбаний житловий будинок АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2

У липні 2016р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яким є вказаний житловий будинок.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2017р. позов ОСОБА_1 задоволений: поділено спільне майно подружжя та за ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 та на Ѕ частку земельної ділянки за вказаною адресою.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 січня 2019р. вказане рішення скасовано за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 та в задоволенні позову ОСОБА_1 відмолено з тих підстав, що на час ухвалення оскаржуваного рішення 18.04.2017р. житлового будинку, що був придбаний на підставі договору від 26.05.2001р., вже не існувало в натурі.

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові про поділ будинку, апеляційний суд посилався на рішення у цій справі, яким за ОСОБА_2 визнано право власності на цей же будинок, але вже реконструйований.

Отже, колегія визнає права ОСОБА_1 порушеними оскаржуваним рішення, ухваленим у цій справі, оскільки вона позбавлена можливості здійснити його поділ як нового об`єкту нерухомого майна, одноосібне право власності на який визнано цим рішенням за її колишнім чоловіком.

Також колегія зазначає про такі встановлені обставини.

Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)») роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

У вказані постанові пленуму ВССУ також зазначається, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Позов ОСОБА_2 пред`явлено до виконавчого комітету Павлівської сільської ради Вільянського району.

Проте в позові не зазначено, в чому полягає порушення виконкомом прав позивача або їх невизнання цим відповідачем, та цих обставин не встановив і суд першої інстанції. Та, незважаючи на те, що позивач з приводу узаконення самочинно здійсненої реконструкції нікуди, зокрема, і до виконкому не звертався, суд задовольнив його вимоги.

Верховний Суд при перегляді в касаційному порядку справ вказаної категорії вказав, що звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право, підтримавши викладені в пункті 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України про правовий режим самочинного будівництва» правові позиції - постанова від 07.02.2018 у справі № 127/18746/15-ц).

Отже, позов ОСОБА_2 пред`явлено до відповідача у особі виконкому передча-

сно, оскільки останній питання узаконення проведеної позивачем реконструкції житлового будинку не розглядав, будь-яких рішень з цього приводу не приймав, в задоволенні такої заяви позивача не відмовляв, а тому прав позивача ним не порушувалось.

Натомість, права апелянта ОСОБА_1 , як зазначено вище, цим судовим рішення порушені, а тому воно підлягає у відповідності до положень п. 4 ч. 3 статті 376 ЦПК України скасуванню із відмовою в задоволенні позову до відповідача в особі виконкому Павлівської сільради.

Задовольняючи апеляційну скаргу та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд у відповідності до вимог ст.. 141 ЦПК України вирішує питання про розподіл судових витрат, які підлягають стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 у сплаченому за подання апеляційної скарги розмірі 730,80 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384,389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 травня 2016 року у цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 730 (сімсот тридцять) гривень 80 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 13 травня 2019 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Кочеткова І.В.