ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/773/19 Справа № 183/7698/14 Суддя у 1-й інстанції - Парфьонов Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Куценко Т.Р.,

суддів: Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.,

за участю секретаря - Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк",

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банка "ПриватБанк" до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_2, про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просило стягнути відповідача суму заборгованості за кредитним договором як з поручителя.

В обгрунтування позову зазначено, що 06 грудня 2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № DND0AE00006151, на підставі якого банк надав останньому кредит у розмірі 28 134,75 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 06 грудня 2011 року включно. В забезпечення виконання зобов'язання за договором № DND0AE00006151 від 06 грудня 2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за яким останній зобов'язався перед позивачем за виконання позичальником своїх зобов'язань. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору і надав кредит у зазначеному вище розмірі, однак, ОСОБА_2 в порушення взятих на себе зобов'язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 06 листопада 2014 року виникла заборгованість по кредиту в сумі 83 090,32 доларів США., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 17 718,87 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23 227,70 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 1 120,22 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 41 023,53 доларів США. Враховуючи наведені обставини позивач просить стягнути зазначену суму з відповідача, вказуючи, що позивачем відповідачу своєчасно направлено письмову вимогу з зазначенням про невиконання боржником зобов'язань /т.І, а.с.1-2/.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року відмовлено в задоволені позовних вимог банка /т.І, а.с.230-236/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не було враховано строк дії поруки за договором та строк дії кредитного договору /т.ІІ, а.с.2-6/.

ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що вона є необгрунтованою та не підлягає задоволенню /т.ІІ, а.с. 36-41/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DND0AE00006151, згідно якого останньому було надано кредит у розмірі 28 134,75 доларів США, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 12% річних, строком до 06 грудня 2011 року, а відповідач зобов'язався своєчасно та в повному обсязі повернути кредитні кошти та сплачувати проценти на умовах, визначених у Кредитному договорі /т.І, а.с.10-11/.

06 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №DND0AE00006151 /т.І, а.с.12/, відповідно до якого ОСОБА_1 поручився перед кредитором за виконання зобов'язань Боржника - ОСОБА_2 за Кредитним договором № DND0AE00006151 від 06 грудня 2006 року.

За п.5 Договору поруки, у випадку невиконання Боржником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.1 Договору поруки, Кредитор направляє на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(них) зобов'язання (-ь).

Згідно з п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання.

За п. 11 Договору поруки він діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

За п.12 Договору поруки, Порука за договором припиняється після закінчення 5 (п'яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

Відповідач не виконав зобов'язання, взяті на себе договором, в результаті чого станом на 06 листопада 2014 року виникла заборгованість по кредиту в сумі 83 090,32 доларів США., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 17 718,87 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 23 227,70 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 1 120,22 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 41 023,53 доларів США /а.с.3-4172-175, 184,185, 186, 187, 188-189/.

02 жовтня 2014 року за № 30.1.0.0/2-260 позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення-вимогу про порушення зобов'язань Позичальником та про необхідність сплати заборгованості за Кредитним договором в порядку та на умовах Договору поруки /а.с.6/. Вимогу направлено 06 жовтня 2014 року /а.с.7-9/.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог районний суд виходив з пропуску строку позовної давності визначаючи початок її перебігу з 29 травня 2007 року, оскільки з цієї дати у банку виникло право на звернення з вимогою до поручителя в порядку, встановленому договором поруки, виходячи з того, що саме 29 травня 2007 року боржником було допущено перше прострочення сплати чергового платежу. Враховуючи подання позову 05 грудня 2014 року банком пропущено трирічний строк позовної давності.

Проте з таким висновком суду повністю погодитись не можна, з наступних підстав.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

За умовами Кредитного договору (п. 1.1, 2.3.3) передбачено погашення заборгованості за договором щомісяця частинами з 21 по 28 числа місяця 557,63 доларів США.

Тобто, до визначеного кредитним договором графіку погашення заборгованності останній платіж в рахунок остаточного погашення отриманого кредиту позичальнику необхідно внести 28 листопада 2011 року, враховуючи визначений строк дій договору. Таким чином, на наступний день після прострочення внесення останнього платежу, тобто 29 листопада 2011 року, у банку виникає право на захист свого порушеного права.

Отже, аналізуючи умови кредитного договору та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до суду з клопотанням про застосування строків позовної давності. Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про доцільність застосування строку позовної давності до даних правовідносин.

З позовом до суду про стягнення всієї суми заборгованості Банк звернувся 05 грудня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності враховуючи графік погашення заборгованості визначений кредитним договором.

Щодо доводів апеляційної скарги відносно строку дій поруки протягом 5 років, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки строк дії поруки це строк існування самого зобов'язання, в той час коли цивільним законодавством визначено строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу та передбачено, у разі його пропуску заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що в даних правовідносинах необхідно застосувати норми закону, що регулюють строк позовної давності.

Враховуючи, що суд першої інстанції при ухвалені рішення по справі прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності початок перебігу якої визначив з 29 травня 2007 року оскаржуване рішення підлягає зміні в частині його обґрунтування, оскільки колегія суддів прийшла до висновку, що початок перебігу строку позовної давності необхідно відраховувати починаючи з 29 листопада 2011 року.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивачем не було надано будь-якого доказу на спростування зазначених обставин.

Отже, вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтовані та не тягнуть за собою скасування рішення суду у повному обсязі. Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За вимогами ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції.

Судові витрати понесені у зв'язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" - задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 травня 2018 року в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" - змінити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Н.М.Деркач

Л.О.Каратаєва