Номер провадження: 22-ц/813/1086/19
Головуючий у першій інстанції Науменко А.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Державний реєстратор комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравець Олександр Володимирович

третя особа - Комунальне підприємство «Агенція державної реєстрації»

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп» на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 18 вересня 2018 року у складі судді Науменко А.В.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного реєстратора комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравець О.В., треті особи - КП «Агенція державної реєстрації», ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень державним реєстратором комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кравець О.В. права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення офісу-магазину, загальною площею 67,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, за ТОВ «Стандарт Фінанс Групп».

Одночасно до позову позивач надав заяву про забезпечення позову в якій просив заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об'єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень офісу-магазину, загальною площею 67,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01, до набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову. Накладено арешт на об'єкт нерухомого майна - нежитлових приміщень офісу-магазину, загальною площею 67,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 01 до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.

Не погодившись з зазначеною ухвалою в частині застосування заходів забезпечення позову, ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» подало апеляційну скаргу, в якій просить суд її скасувати в частині задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що апелянт є законним власником нежитлових приміщень офісу-магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою 23.08.2018. Судом не досліджено, хто є власником спірного майна та накладено арешт на майно, що належить на праві власності ТОВ «Стандарт Фінанс Групп». Також, заявляючи вимоги про забезпечення позову, позивач просив заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об'єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень офісу-магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, однак судом застосовано інший вид забезпечення позову - накладення арешту на вказане нерухоме майно. Позивачем подано заяву про забезпечення адміністративного позову, але заявлено позов, що розглядається в порядку цивільного судочинства; обставини, якими позивач обґрунтовує необхідність забезпечення позову не підтверджені належними доказами; у заяві відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ст. 149 ч.ч.1,2 ЦПК України).

Позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

З заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач просив заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об'єкту нерухомого майна - нежитлових приміщень офісу-магазину.

Натомість, задовольняючи вказану заяву суд наклав арешт на вказаний об'єкт нерухомого майна, тим самим вийшов за межі заяви.

Відповідно до роз'яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до п.4 Постанови №9 від 22 грудня 2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати дані про особу відповідача.

Суд не звернув увагу на той факт, що відповідачем у даній справі є Державний реєстратор комунального підприємства «Агенція державної реєстрації», проте власником майна, на яке накладено арешт, є ТОВ «Стандарт Фінанс Групп», яке у справі виступає третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Отже, забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, судом не досліджено, хто є власником спірного майна та накладено арешт на майно, яке належить на праві власності третій особі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України).

Зважаючи на викладене, ухвала суду підлягає скасуванню, і у задоволенні заяви слід відмовити, оскільки майно перебуває у власності особи, яка не є відповідачем, а характер виниклих відносин між позивачем та відповідачем у справі не надає підстав для застосування заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп» задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2018 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: