ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

03 червня 2019 року

м. Харків

справа № 640/11506/18

провадження № 22-ц/818/2475/19

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач : Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»

відповідач: ОСОБА_1 ;

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про стягнення суми, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року, ухвалене суддею Нечипоренко І.В., повний текст якого виготовлений 21 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» звернулася суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що між ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» і ОСОБА_2 27.06.2014 було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1-01, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Ford реєстраційний номер НОМЕР_1 . 30.06.2015 внаслідок пожежі на ТОВ «Агат-2005», що виникла через порушення правил протипожежної безпеки, було знищено застрахований в ПрАТ «СК «ВУСО» транспортний засіб. Відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника, з урахуванням положень Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «ВУСО» було складено звіт №5328-02 (розрахунок страхового відшкодування) та сплачено на рахунок страхувальника суму страхового відшкодування у розмірі 124000,00грн. Так, відповідно до протоколу огляду місця події, акту про пожежу, технічного висновку дослідно-випробувальної лабораторії №19/Т-2015 від 09.07.2015 особою, виною у виникненні пожежі є ОСОБА_1 , який грубо порушив вимоги пожежної безпеки при поводженні з легкозаймистими рідинами, внаслідок чого було знищено застрахований в автомобіль. Отже, після виплати страхового відшкодування у позивача виникло право вимоги до ОСОБА_1 щодо відшкодування завданої шкоди в розмірі 124000,00грн. Заходи досудового врегулювання спору не вживалися.

У зв`язку із чим просить стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду в розмірі 124000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» матеріальну шкоду в розмірі 124000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1860 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні заявлених позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 27.07.2015 ОСОБА_1 виплатив ОСОБА_2 суму еквівалентну 4000,00 доларів США в рахунок відшкодування шкоди від пожежі 30.06.2015, про що останній склав відповідну розписку, крім того, зазначив, що претензій до нього не має, шкода відшкодована у повному обсязі, від пред`явлення цивільного позову відмовляється. Суд помилково вважав, що вказані розписки не мають відношення до вказаної справи, оскільки вони безпосередньо стосуютьсь предмету позову та обставин справи. Також зазначає, що 11.02.2016 ОСОБА_2 написав заяву, в якій підтвердив, що претензій матеріального та морального характеру до нього за фактом пожежі 30.06.2015 не має, завдані ним збитки відшкодовані. Отже, втратив право вимоги до нього і страховик, як новий кредитор.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21 січня 2019 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.06.2014 між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» і ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №1-01, згідно умов якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом, а саме: Ford Fusion, 2012 року випуску, державний номер номер НОМЕР_1 (а.с.11-13).

01.07.2015 складено акт про пожежу, згідно даним якого 30 червня 2015 року виникла пожежа секції ремонтного боксу №1 ТОВ «Агат-2005», внаслідок якої знищено сім легкових автомобілів (а.с.24-25).

Співробітником ПРАТ «СК «ВУСО» ОСОБА_3 було складено акт виїзду на місце події (з наданої копії якого дату складення не уявляється можливим встановити через неякісне її виготовлення), згідно змісту якого встановлено повне згоряння у ремонтному боксі транспортного засобу Ford Fusion, державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 (а.с.15-16).

01.07.2015 спеціалістом ПРАТ «СК «ВУСО» складено акт огляду транспортного засобу, згідно змісту якого оглянуто транспортний засіб Ford Fusion, державний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 (а.с.28).

02.07.2015 ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування, зазначивши, що ним не було отримано будь-якої компенсації від винного у події або інших осіб (а.с.26-27).

22.09.2015 ПАТ «СК «ВУСО» складено звіт №5328-02 з приводу пожежі, яка виникла 30.06.2015 о 18 год 00 хв на СТО «Лідер» щодо зазначеного вище автомобіля, згідно даним якого сума страхового відшкодування становить 124000,00грн (а.с.30-31).

29.09.2015 позивачем складено страховий акт №3166-02 до договору страхування наземного транспорту №1-01 від 27.06.2014, з якого вбачається, що страховий випадок мав місце 30.06.2015 о 18-00год на СТО «Лідер» та 29.09.2015 ОСОБА_2 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 124000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №11824 від 29.09.2017 (а.с.32-33).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Ст. 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.

Водночас, належними та допустимими доказами, що містяться в матеріалах справи підтверджено, що 27.07.2015 ОСОБА_1 виплатив ОСОБА_2 суму еквівалентну 4000,00 доларів США в рахунок відшкодування шкоди від пожежі 30.06.2015 року, про що останній склав відповідну розписку. В розписці також зазначено, що ОСОБА_2 претензій до ОСОБА_1 не має, шкода відшкодована у повному обсязі, від пред`явлення цивільного позову відмовляється. (а.с. 80)

Також ОСОБА_2 склав заяву від 11.02.2016 року, в якій підтвердив, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_1 за фактом пожежі 30.06.2015 не має, завдані ним збитки відшкодовані.

Висновки суду про те, що надані відповідачем розписки від 27.07.2015 та 11.02.2016, складені від імені ОСОБА_2 щодо відшкодування йому шкоди ОСОБА_1 , не стосуються предмету даного спору - є помилковими, не відповідають обставинам справи.

Отже, судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_2 звертався безпосередньо до заподіювача шкоди, ОСОБА_1 та отримав відшукування завданої шкоди вказавши, що претензій до ОСОБА_1 не має, що підтверджується відповідними доказами.

Між тим, відповідно до звіту №5328-02 від 22.09.2015 року розмір шкоди спричиненої ОСОБА_1 та яка підлягає відшкодуванню становить 124000,00 грн.

З розписок, наданих відповідачем вбачається, що ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 4000 доларів США, що станом на час виплати становило 88 280 грн., за курсом НБУ 22,07 грн. за 1 долар США., тому така сума стягненню з відповідача не підлягає, інакше матиме місце покладення на відповідача подвійної відповідальності, що є неприпустимим.

Той факт, що в розписці ОСОБА_2 вказував про відсутність претензій до ОСОБА_1 та відсутність наміру звертатися з позовом до суду - висновків суду не спростовують, оскільки згідно ч. 3 ст. 4 ЦПК України відмова від права на звернення до суду за захистом - є недійсною.

За таких обставин, позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню 35 720 грн. (124 000 - 88 280)

Судом першої інстанції вищевикладене не було враховано, у зв`язку із чим суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині суми стягнення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції змінює рішення суду першої інстанції та приймає нову постанову по суті позовних вимог, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України здійснює розподіл судових витрат між сторонами, пропорційно до задоволених позовних вимог та вимог апеляційної скарги, враховуючи, що позовні вимоги задоволено на 28,80%.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року - змінити в частині суми стягнення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» відшкодування - 35 720 грн.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» витрат по сплаті судового збору в розмірі 1860,00грн - скасувати.

Перерозподілити судові витрати.

Стягнути із Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 судові витрати - 1450,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.В.Маміна

С.С.Кругова