Справа № 441/2026/18 Головуючий у 1 інстанції: Яворська Н.І.
Провадження № 22-ц/811/268/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2019 року м.Львів

Справа №441/2026/18

Провадження № 22ц/811/268/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) «АНСУ»

на ухвалу Городоцького районного суду Львівської області, постановлену у м. Городку 3 грудня 2018 року (суддя Яворська Н.І.)

у справі

за скаргою ТзОВ «АНСУ» на рішення (дії) державного виконавця Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області,-

встановив:

23 листопада 2018 року ТОВ «АНСУ» звернулося зі скаргою на рішення та дії державного виконавця Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Ціжман О.С. у виконавчому провадженні ВП № 51715870 з примусового виконання виконавчого листа №2-917/2011, виданого Городоцьким районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ПУМБ» 108 958,32 грн. заборгованості за кредитним договором №6042571 від 28 січня 2008 року. Скаргу мотивує тим, що у провадженні Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області перебувало згадане виконавче провадження. 25 жовтня 2018 року державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Зазначає, що ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 3 березня 2014 у даному виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа №2-917/2011 замінено сторону стягувача ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» на ТзОВ «АНСУ». Вважає постанову від 25 жовтня 2018 року про повернення виконавчого документа назаконною.

Ухвалою Городоцького районного суду Львівської області від 3 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні скарги.

Ухвалу суду оскаржує ТзОВ «АНСУ». В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм процесуального права. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги. Вважає, що при виконанні виконавчого документу державний виконавець допустив бездіяльність, оскільки не виконав усіх необхідних виконавчих дій, визначених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанова від 25 жовтня 2018 року про повернення виконавчого документа стягувачу є назаконною.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 21 липня 2016 року у відповідності до заяви стягувача ТОВ «АНСУ» державним виконавцем Мостиського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Ціжман О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 51715870 з примусового виконання виконавчого листа №2-917/2011 виданого Городоцьким районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «ПУМБ» 108 958,32 грн. заборгованості за кредитним договором №6042571 від 28 січня 2008 року.

3 березня 2014 року ухвалою Городоцького районного суду Львівської області замінено сторону стягувача ПАТ «Перший Український міжнародний Банк» у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа №2-917/2011 виданого 28 грудня 2011 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №6042571 від 28 січня 2008 року на ТзОВ «АНСУ» .

Постановою від 25 жовтня 2018 року вищезазначений виконавчий документ повернуто стягувачу, з підстав передбачених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись із діями та рішенням державного виконавця у виконавчому провадженні, ТзОВ «АНСУ» в порядку ст. 447 ЦПК України звернулося із скаргою до суду.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним Законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, а також порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця.

Статтею 5 цього Закону встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Обов`язки виконавців та права громадян регламентовано законодавством України.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Пунктом 2 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Положеннями ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підставі аналізу наявних у справі доказів, суд прийшов до висновку, що вимоги чинного законодавства державним виконавцем були додержані та згідно Закону України «По виконавче провадження» зібрано всі необхідні матеріали про майновий стан боржника.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст. 37 Закону України «По виконавче провадження» не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 12 цього Закону.

Суд прийшов до висновку, що наведені у скарзі факти не знайшли свого підтвердження, а тому скарга є необґрунтованою і в її задоволенні слід відмовити.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої.

Керуючись: п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Залишити ухвалу Городоцького районного суду Львівської області від 3 грудня 2018 року без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16 травня 2019 року.

Головуючий

Судді