Справа № 301/78/18
У Х В А Л А

Іменем України

30 травня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Волощук В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Шкорки Ігоря Михайловича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (особи, які не брали участі в розгляді справи) на рішення Іршавського районного суду від 24 січня 2018 року (у складі судді Марковича І.І.) за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Довжанське лісомисливське господарство» про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом у січні 2018 р.

Просив визнати його власником квартири, позначеної на схемі літерою «А1» та надвірних споруд: навіс - «Б», сарай - «В», навіс для сіна - «Г», навіс - «Д», вбиральня - «Є», огорожа - №2, №4, №6, вимощення - 1, розташовані в АДРЕСА_1 , Іршавського району.

На обґрунтування позовних вимог указав, що позивач працював у Білківському лісництві з 1988 р. по 2005 р. Позивач разом із сім`єю користується квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Частина адмінбудинку Білківського лісництва, в якій проживає позивач і його родина, знаходяться на балансі відповідача. Вказані приміщення адмінбудинку Білківського лісництва передано до житлового фонду та визнано придатними для постійного проживання.

Спірна квартира відповідно до ст.118 ЖК України не була включена до числа службових, відповідне рішення органом місцевого самоврядування не приймалось.

У зв`язку з тим, що на даний час відсутній механізм видачі свідоцтв про право власності наймачам житлових приміщень у державному житловому фонді, позивач змушений звернутися до суду щодо визнання права власності на спірне нерухоме майно.

Рішенням Іршавського районного суду від 24.01.2018 р. позов задоволено: визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником квартири, позначеної на схемі літерою «А1» та надвірних споруд: навіс - «Б», сарай - «В», навіс для сіна - «Г», навіс - «Д», вбиральня - «Є», огорожа - №2, №4, №6, вимощення - 1, розташовані в АДРЕСА_1

Адвокат Шкорка І.М. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (особи, які не брали участі в розгляді справи) просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Доводить про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення незаконним і таким, що впливає на їхні права та інтереси. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

-баба та дідо апелянтів у 1945 р. і 1946 р. придбали у власність домоволодіння, частину якого суд першої інстанції визнав власністю позивача;

-ОСОБА_4 , 1910 р. народження (дідо апелянтів), 26-27 вересня 1949 р. був засуджений Закарпатським обласним судом до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до акту опису майна судовий виконавець описав у користь держави будинок, частину якого оскаржуваним рішенням суду визнано власністю позивача;

-ОСОБА_1 почав купувати частини майна, яке колись знаходилося у користуванні та володінні родини апелянтів. Однак, як з`ясувалося, рішенням суду першої інстанції було визнано за позивачем право власності на майно, яке до конфіскації належало родині апелянтів. Відтак, оскаржуваним рішенням було вирішено питання про права, свободи та інтереси апелянтів.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Апеляційне провадження підлягає закриттю із таких мотивів.

Згідно з положеннями ст. 352 ч.1 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Визначальним моментом є з`ясування того, яким чином ухвалене судове рішення впливає на права та інтереси осіб, які не брали участі в справі.

Судом першої інстанції установлено та підтверджено відповідними письмовими доказами, що позивач працював у Білківському лісництві з 1988 р. ідо виходу на пенсію в 2005 р. Разом із своєю сім`єю, із 1988 р., фактично займає квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 195,5 кв. м та житловою 70,3 кв. м також вони користуються надвірними спорудами: навісом, сараєм, навісом для сіна, вбиральнею. Частина адмінбудинку Білківського лісництва, в якій проживає позивач, знаходиться на балансі ДП «Довжанське лісомисливське господарство» .

Указані приміщення адмінбудинку Білківського лісництва, що обліковується на балансі державного підприємства «Довжанське лісомисливське господарство», передано до житлового фонду та визнано придатними для постійного проживання. Указане підтверджується листом Державного агентства лісових ресурсів України № 05/39/4288-17 від 29.06.2017 р., відповідно до якого Держлісагенство не заперечує щодо переведення частини адмінбудинку Білківського лісництва до житлового фонду ДП «Довжанське ЛГ».

13.12.2017 р. наказом по державному підприємству «Довжанське лісомисливське господарство» № 67 було створено комісію по передачі у приватну власність житлового приміщення ( частина Білківського лісництва площею 103,83 кв.м).

Відповідно до акту прийому-передачі у приватну власність частини житлового приміщення Білківського лісництва від 14.12.2017 р., позивачу було передано у приватну власність частину житлового приміщення Білківського лісництва за адресою: АДРЕСА_1

На квартиру АДРЕСА_1 КП «Іршавське БТІ» виготовило технічний паспорт, згідно з яким загальна площа квартири складає 195,5 кв. м, житлова- 70,3 кв. м, допоміжна- 125, 2 кв.м.

У свою чергу, апелянти обґрунтовують свою апеляційну скаргу тим, що оскаржуваним рішенням порушуються їхні права, оскільки ОСОБА_4 , 1910 р. народження (дідо апелянтів), 26-27 вересня 1949 р. був засуджений Закарпатським обласним судом до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до акту опису майна судовий виконавець описав у користь держави будинок, частину якого оскаржуваним рішенням суду визнано власністю позивача.

ОСОБА_1 почав купувати частини майна, яке колись знаходилося у користуванні та володінні родини апелянтів. Однак, як з`ясувалося, рішенням суду першої інстанції було визнано за позивачем право власності на майно, яке до конфіскації належало родині апелянтів. Відтак, оскаржуваним рішенням було вирішено питання про права, свободи та інтереси апелянтів.

Проте, з доводів апеляційної скарги взагалі не зрозуміло, яким чином оскаржуване рішення порушує права апелянтів.

Для того, щоб установити порушення прав апелянтів щодо спірного нерухомого майна, необхідно встановити їх правовий стосунок до цього майна.

Та обставина, що це майно колись належало їх діду, але за рішенням суду було описано та конфісковано, аж ніяк не може слугувати обґрунтованою підставою для того щоб вважати, що оскаржуваним рішенням порушують права апелянтів.

Тобто, апелянти мали надати суду документи, що підтверджують їх законне право (заповіт, спадкування за законом, договір дарування тощо) на квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1 , однак таких документів надано не було.

Мало того, з наданих апелянтами документів і матеріалів не вбачається, що в їх діда було конфісковано саме те майно, за яким визнано право власності за позивачем.

Усі твердження апелянтів базуються на помилковому розумінні обставин справи та норм матеріального закону, який покликаний урегульовувати подібні правовідносини.

Правовий аналіз наявних у справі матеріалів дає підстави для висновку, що оскарженим рішенням Іршавського районного суду від 24 січня 2018 р. питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як онуків ОСОБА_4 не вирішувалось.

Відповідно до вимог ст. 362 ч.1 п.3 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою із підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки,встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 352, 362 ч.1 п.3, ч.2, 368 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

1.Апеляційне провадження, відкрите за апеляційною скаргою адвоката Шкорки Ігоря Михайловича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (особи, які не брали участі в розгляді справи) на рішення Іршавського районного суду від 24 січня 2018 року (у складі судді Марковича І.І.) за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Довжанське лісомисливське господарство» про визнання права власності на нерухоме майно, закрити.

2.Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

3.Повне судове рішення складено 03 червня 2019 року.

Судді: