ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 квітня 2019 року

м.Харків

справа № 645/1411/18

провадження № 22-ц/818/1331/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач Харківський національний університет внутрішніх справ,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за навчання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року, постановлене під головуванням судді Шарка О.П., в залі суду в місті Харкові (повний текст рішення виготовлено 30 листопада 2018 року),-

в с т а н о в и в:

У березні 2018 року Харківський національний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за навчання у розмірі 5 076,81 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ заборгованість по сплаті за навчання у розмірі 5 076,81 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 1762 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що позивачем, як виконавцем послуг за договором №43/2011 від 05.10.2011 року, жодних послуг йому надано не було, тому і відсутні підстави для стягнення з нього заборгованості по оплаті за навчання.

Представник Харківського національного університету внутрішніх справ надав відзив на апеляційну скаргу, просив рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобовязання з оплати послуг за навчання за договором від 05.10.2011 року відповідач належним чином не виконав, що є підставою для стягнення зі ОСОБА_1 заборгованість по сплаті за навчання у розмірі 5 076,81 грн.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 05.10.2011 року № 542 ОСОБА_1 з 01.10.2011 року прикріплено до кафедри ХНУВС для підготовки здобувача до захисту кандидатської дисертації, що працюватиме над дисертацією поза адюнктурою за спеціальністю 12.00.07 - адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право на платній основі (а.с.4).

05.10.2011 року між ОСОБА_1, як замовником, та Харківським національним університетом внутрішніх справ укладено договір № 43/2011 про підготовку здобувача для захисту кандидатської дисертації (а.с.5).

Згідно п. 1.1. договору Університет зобовязується надавати Замовнику послуги з підготовки здобувача наукового ступеня кандидата наук, що працює над дисертацією поза адюнктурою, для складання кандидатських іспитів, а Замовник зобовязується виконувати свої обовязки за цим Договором та оплатити послуги за ціною, встановленою Договором.

Замовник зобовязується своєчасно вносити плату за послуги у розмірах та у строки, що встановлені Договором (п.2.2.1. Договору).

Пунктом 3.1., 3.2 договору встановлено, що загальна ціна послуги становить 11 422,83 грн. Замовник зобовязаний оплачувати освітню послугу щорічно у сумі 3807,61 грн.

Сторони також погодили пунктом 4.1. Договору, що несвоєчасне перерахування грошових коштів або порушення інших умов цього Договору є підставою для розірвання Договору та відрахування здобувача з університету (а.с.5).

Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ №78 від 27.02.2014 року відраховано ОСОБА_1 з числа здобувачів наукового ступеня кандидата наук з 28 лютого 2014 року у звязку із несплатою за навчання (а.с.6).

Згідно довідки розрахунку оплати надання освітніх послуг ОСОБА_1 від 23.02.2018 року вбачається, що за навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ за період з 05.10.2011 року по 27.02.2014 року сума заборгованості відповідача становить 5 076,81 грн.

Як на підставу позовних вимог Харківський національний університет внутрішніх справ посилався на те, що всупереч вимогам договору від 05.10.2011 року відповідач не в повному обсязі здійснював оплату за навчання, що є підставою для стягнення з нього заборгованості по оплаті за навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Цивільний Кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем підпадають під зобов'язання з надання послуг.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.903 ЦК України).

В силу ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону; якщо у зобов'язані встановлено строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами склалися відносини за договором про підготовку здобувача для захисту кандидатської дисертації (а.с.5). Вказаний договір є різновидом договору з надання послуг.

Зобовязання за договором від 05.10.2011 року ОСОБА_1 належним чином не виконав, станом на 23.02.2018 року його заборгованість по оплаті за надані освітні послуги Харківським національним університетом внутрішніх справ складає 5 076,81 (а.с.7).

При цьому відповідач заперечує, що позивачем, як виконавцем за договором від 05.10.2011 року, були надані йому якісь послуги. Вважає, що відсутні підстави для стягнення заборгованості за послугу, оскільки вказана послуга надана не була.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1, підписуючи договір від 05.10.2011 року, погодився з усіма його умовами, що засвідчив особистим підписом (а.с.5 зворотній бік).

На виконання вказаного договору Харківським національним університетом внутрішніх справ 05.10.2011 року було видано наказ №542 про прикріплення ОСОБА_2 до кафедри ХНУВС для підготовки здобувача до захисту кандидатської дисертації, що працюватиме над дисертацією поза адюнктурою за спеціальністю 12.00.07 - адміністративне право і процес; фінансове право; інформаційне право на платній основі (а.с.4).

Крім того, на виконання умов договору ОСОБА_1 було здійснено оплату за надання освітніх послуг у розмірі 3 807,61 грн. (а.с.7).

Належних та допустимих доказів того, що Харківським національним університетом внутрішніх справ не були надані відповідачу послуги за договором від 05.10.2011 року матеріали справи не містять. При цьому договором про підготовку здобувача для складання кандидатських іспитів сторони погодили, що замовник послуги самостійно здійснює підготовку та навчання, а вищий навчальний заклад надає йому консультації та змогу користуватися наявними в університеті матеріалами, приміщеннями і т.д.

Тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за навчання, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Стаття 136 ЦПК України регулює порядок вирішення судових витрат при відстроченні судового збору.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що при відстроченні сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, судові витрати стягуються за судовим рішенням.

Матеріали справи свідчать про те, що при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, було відстрочено сплачу судового збору за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року по вказаній справі до ухвалення рішення. Визначено, що судовий збір при подачі апеляційної скарги складає 2 643 грн. Оскільки в задоволенні апеляційної скарги колегія суддів відмовляє, наявні підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 2 643 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2018 року залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2 643 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_3