Провадження № 22-ц/801/1030/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Сало Т. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2019 рокуСправа № 127/20554/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі: головуючого судді Сала Т.Б., суддів: Ковальчука О.В., Якименко М.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2019 року, ухваленого суддею Антонюком В.В. в м. Вінниці (повне рішення складено 05 березня 2019 року), у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на: - 1/2 частину нежитлових будівель, загальною площею 404,9 кв.м., будівля кафе - А, ганок, будівля складу Б, підвал П /Б, вхід в підвал в/п, що розташоване по АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину нежитлового приміщення №33Н , що в цілому складається з комори № ХХХІІІ, загальною площею 6,3 кв.м., розташованого в АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 71,0 кв .м., житловою площею 37,9 кв.м. , яка в цілому складається з коридору 7-1, санвузла 7-2, кухні 7-3, кімнати 7-4, кімнати 7-5, санвузла 7-6, розташованої в АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на :

- 1/2 частину нежитлових будівель, загальною площею 404,9 кв.м., будівля кафе - А, ганок, будівля складу Б, підвал П /Б, вхід в підвал в/п, що розташоване по АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частину нежитлового приміщення №33Н , що в цілому складається з комори № ХХХІІІ, загальною площею 6,3 кв.м., розташованого в АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 71,0 кв.м., житловою площею 37,9 кв.м. , яка в цілому складається з коридору 7-1, санвузла 7-2, кухні 7-3, кімнати 7-4, кімнати 7-5, санвузла 7-6, розташованої в АДРЕСА_2.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 8 810 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у стягненні з неї на користь ОСОБА_2 судових витрат або змінити рішення, зменшивши розмір судових витрат по оплаті судового збору з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 8810 грн до 2643 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач у поданому на позовну заяву відзиві не заперечувала щодо поділу майна, а отже визнала вимоги позову; судом неправильно визначено розмір судового збору, який підлягав до сплати за звернення до суду із позовом у даній справі; суд у порушення вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України не вирішив питання про повернення позивачу 50% сплаченого судового збору при поданні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надійшло.

Апеляційна скарга на підставі ст. 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст. 367 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розподілу судових витрат, тому в іншій частині рішення суду апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в повному обсязі суд першої інстанції, керуючись вимогами ст. 141 ЦПК України, стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8810 гривень.

Апеляційний суд не повністю погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 1 статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (а.с.2).

При зверненні до суду із вказаним позовом ОСОБА_2 сплачено 8810 грн судового збору, а саме 5286 гривень згідно квитанції №861310006 від 13.08.2018 та 3524 гривень згідно квитанції №991910003 від 19.09.2018 (а.с.1, 116).

Колегією суддів не приймаються до уваги твердження апелянта про неправильне визначення судом першої інстанції розміру судового збору, який підлягав до сплати при звернення до суду із вказаним позовом, оскільки суд першої інстанції правильно визначив його розмір.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI.

Відповідно до п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону №3674-VI (в редакції, яка діяла на момент звернення до суду із вказаним позовом), за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 2018 рік, у відповідності до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 № 2246-19, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становила не менше 704,80 грн та не більше 8810 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на пункт Закону 3674-VI, яким визначено ставку судового збору за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу є безпідставним, оскільки у даній справі розглядалися позовні вимоги про поділ майна без одночасного розгляду позовної вимоги про розірвання шлюбу.

Крім того, апеляційним судом не береться до уваги посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на ч. 9 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, оскільки рішення суду першої інстанції по суті відповідачем не оскаржувалося та апеляційним судом не переглядається.

Разом з цим, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України щодо розподілу витрат у разі визнання позову.

Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 у поданому на апеляційну скаргу відзиві до початку розгляду справи по суті зазначила, що не заперечує щодо поділу майна та визначення розміру частки у майні подружжя (а.с.133-134).

Незгода ОСОБА_1 із здійсненою грошовою оцінкою окремого нерухомого майна не свідчить про її заперечення проти позову, оскільки така оцінка (звіти про незалежну оцінку майна) додана позивачем до позовної заяви на підтвердження ціни позову для подальшого визначення розміру судового збору, який підлягав до сплати при зверненні до суду із позовом у даній справі.

Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, апеляційний суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 4405 грн та про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в розмірі 4405 грн.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 на підставі ст.376 ЦПК України підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої скасуванню в частині розподілу судових витрат із ухваленням в цій частині нового рішення.

Керуючись ст.ст. 139, 141, 369, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2019 року в частині розподілу судових витрат скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 4405 (чотири тисячі чотириста п`ять) гривень.

Повернути ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) з державного бюджету судовий збір в розмірі 4405 (чотири тисячі чотириста п`ять) гривень.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

М.М. Якименко