Справа № 456/4921/18
Провадження № 2/456/576/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок злочину,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду в сумі 4000, 00 грн. та моральну шкоду в сумі 2000, 00 грн. завдану злочином. В обґрунтування позову покликається на те, що 10.08.2018 року в період часу з 19 год. 00 хв. до 21 год. 30 хв., ОСОБА_2 перебуваючи в неї в гостях, умисно, таємно, викрала з шухляди серванту, що знаходилась в одній з кімнат будинку, банківську картку АТ«Ощадбанк» за номером НОМЕР_1 . В подальшому, цього ж дня 10.08.2018 року о 22 год. 03 хв. ОСОБА_2 знаходячись у с. Нежухів по вул. Леоні, 1 , Стрийського району, скориставшись банкоматом «АТМ 4060 ОТП БАНК» використала її банківську карту «Ощадбанк» та викрала, шляхом зняття з банківської картки, грошові кошти в сумі 8000, 00 грн., таким чином заподіявши їй матеріальних збитків на вказану суму. У зв`язку з цим вона звернулась до Стрийського МРВ УМВС України у Львівській області області із заявою про порушення кримінальної справи. Вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.10.2018р., що набрав законної сили 05.12.2018р. ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено їй покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 850, 00 грн.; за ч. 1 ст. 357 КК України, ОСОБА_2 призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 510, 00 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України судом визначено ОСОБА_2 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 850, 00 грн. При цьому, як встановлено судом в описовій та мотивувальній частині вироку, ОСОБА_2 повернула їй лише 4000, 00 грн. викрадених коштів. На час судового слідства та до теперішнього часу, засуджена ОСОБА_2 не повернула їй майнові збитки у розмірі 4000, 00 грн. Окрім цього зазначила, що викрадені в неї грошові кошти в розмірі 8000, 00 грн. були коштами, наданими державою на утримання її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Викравши кошти на утримання її малолітнього сина вона була позбавлена можливості належного фінансового забезпечення дитини для доброго харчування, купівлі підгузків та здійснення усіх необхідних витрат на дитину та на нею саму, оскільки вона перебуває у декретній відпустці. У зв`язку з чим у неї погіршився сон, підвищився тиск, з`явилась біль в голові, загострились хвороби та з`явились душевні страждання, так як вона була позбавлена можливості належним чином доглядати за дитиною та собою.

В судовому засіданні позивач позов підтримала, давши пояснення аналогічні вищенаведеним, просить позов задоволити та зазначила, що відповідач мала їй повернути 4000, 00 грн., однак не повернула. Окрім цього повідомила, що 10.08.2018 року відповідач прийшла до неї з хлопцем та викрала її банківську карточку, а про це їй стало відомо, коли на телефон почали приходити повідомлення, що з її банківської картки знято гроші в сумі 8000, 00 грн. Також зазначила, що відповідачці було відомо пароль її банківської картки.

Відповідач в судовому засіданні зазначила, що з позовом згідна, однак у неї місячна дитина та проблеми з житлом, тому віддати гроші одразу вона не має змоги. Не заперечила щодо задоволення позову в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суд в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 8 і 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно вироку Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 26.10.2018 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 850, 00 грн., за ч. 1 ст. 357 КК України ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 510, 00 грн. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_2 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що відповідно становить 850, 00 грн. /а.с.3-4/.

Відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту вироку вбачається, що при розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_2 цивільний позов не розглядався.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріальної шкоди, заподіяної злочином в розмірі 4000, 00 грн. підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім`ї.

Позивач пред`явила вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення відносно неї злочину, а саме викрадення коштів у сумі 8000, 00 грн., що їй належали.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При цьому суд враховує, що моральну шкоду зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд вважає, що позивач довела факт заподіяння їй моральної шкоди. Адже, викрадені в неї грошові кошти ОСОБА_2 , в розмірі 8000, 00 грн. були коштами, наданими державою на утримання її малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Викравши дані кошти на утримання її малолітнього сина позивачка фактично була позбавлена можливості належного фінансового забезпечення дитини для доброго харчування, купівлі підгузків та здійснення усіх необхідних витрат на дитину та й на нею саму, оскільки вона перебуває у декретній відпустці. У зв`язку з чим у неї погіршився сон, підвищився тиск, з`явилась біль в голові, загострились хвороби та з`явились душевні страждання, так як вона була позбавлена можливості належним чином доглядати за дитиною та собою. Разом з тим, суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди виходить з принципу співмірності, та зазначає, що саме через страждання особи визначається поняття моральної шкоди, в свою чергу страждання є відчуття глибоких душевних мук чи сильного фізичного болю, а не будь-яка тривала чи короткочасна негативна емоція, що може виникати у особи, як реакція на ті, чи інші дії або бездіяльність.

Суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: невизначеність ситуації з результатом кримінального провадження та його фінансових наслідків; незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005 р.).

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння відповідача, яке характеризується умисною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача, те, що вона залишилася без коштів, у зв`язку з чим у неї погіршився сон, підвищився тиск, з`явилась біль в голові, загострились хвороби та з`явились душевні страждання, так як вона була позбавлена можливості належним чином доглядати за дитиною та собою, а також вимоги розумності і справедливості. Тому позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди в сумі 2000, 00 грн., суд задовольняє частково, та вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 1000, 00 грн. моральної шкоди.

Крім того з відповідача в користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 206, 259, 263, 264, 265, 268, 272 ЦПК України, ст. ст. 128 КПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок злочину задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 майнову шкоду в сумі 4000 /чотири тисячі/ грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 моральну шкоду в сумі 1000 /одна тисяча/ грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 на користь держави 704 /сімсот чотири/ грн. 80 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 06 травня 2019 року.