Справа № 219/137/19
Провадження № 2/219/968/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2019 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого судді Дубовика Р.Є., за участю секретаря судового засідання Азямова Є.М., представника відповідача Деменкової Є.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даним позовом, приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» (далі за текстом ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія») просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 99 500,00 грн., а також витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 1762,00 грн., посилаючись на те, що 22 вересня 2016 року між сторонами було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9883251, у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Geely», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам.

02 грудня 2016 року на автодорозі Київ-Харків-Довжанський зі сторони м. Ізюм в напрямку м. Харків відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі за текстом ДТП) за участю автомобіля марки «Geely», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17.03.2017 року встановлено, що ДТП сталась внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху України.

Оскільки внаслідок ДТП транспортному засобу «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , було завдано механічних пошкоджень, а власнику ОСОБА_3 матеріальних збитків, останній звернувся до страховика (позивача) з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № АІ/9883251. На підставі страхового акту № ОЦ/033/015/17/0026 від 28.07.2017 року ОСОБА_3 позивачем сплачено страхове відшкодування в розмірі 99 500,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №№ 764, 765 від 31.07.2017 року.

Враховуючи, що ОСОБА_1 у порушення вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з моменту настання ДТП до звернення з позовом до суду не було повідомлено позивача про настання такої події, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» вважає, що відповідачем порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9883251 та вимоги зазначеного закону, а відтак у нього з 31 липня 2017 року виникло право зворотньої вимоги (регресу) до винної особи, якою є ОСОБА_1 , у розмірі виплаченого відшкодування, з огляду на що позивач звернувся з вказаним позовом до суду, оскільки заходи досудового врегулювання спору результатів не дали.

Представник позивача за довіреністю Гермаш С.М., будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, звернувшись з клопотанням про розгляд справи без його участі та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився за невідомою суду причиною, про дату, час та місце розгляду справ повідомлявся належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Враховуючи, що повідомлений належним чином відповідач до судового засідання не з`явився та причин своєї неявки не повідомив, а його явка обов`язковою судом не визнана, з огляду на те, що до судового засідання з`явився його представник, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_1

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Деменкова Є.С. просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, зазначених нею у відзиві на позовну заяву. Також представником відповідача зроблено заяву про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, які поніс відповідач на професійну правничу допомогу, в розмірі 4800,00 грн. та зазначено, що у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України відповідні докази щодо розміру зазначених витрат відповідачем будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Згідно відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 12 квітня 2019 року (а.с. 60-67), представник відповідача просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, оскільки: по-перше, позов поданий особою, яка не має повноважень на ведення справи (в матеріалах справи відсутні докази правомірності видачі довіреності № 2103 від 31.08.2018 року представнику ОСОБА_4 для здійснення представницьких функцій від імені юридичної особи, а також докази того, що він є керівником або членом виконавчого органу, уповноваженого діяти від імені позивача, або адвокатом; з тексту довіреності вбачається, що вона видана з метою доручення представляти інтереси з питань стягнення заборгованості, проте предметом позову є відшкодування збитків в порядку регресу); по-друге, позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, неправильно застосовує п.п. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33, п.п. г 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна у ДТП, притягнутий до відповідальності, страхова компанія (позивач по справі) страховий випадок визнала, узгодила з потерпілим розмір страхового відшкодування (при цьому, без відома і за відсутності відповідача) та сплатила його. Також звертає увагу на те, що в результаті ДТП 02 грудня 2016 року ОСОБА_1 швидкою медичною допомогою було доставлено до Чугуївської центральної районної лікарні, з якої він виписався лише 20 січня 2017 року та отримав третю групу інвалідності, а відтак відповідач з поважних причин не мав змоги виконати обов`язок щодо своєчасного повідомлення страховика про скоєне ДТП, а тому звільняється від відшкодування збитків в порядку регресу.

Скориставшись своїм правом на подання відповіді на відзив, передбаченим статтею 179 ЦПК України, до суду 23 квітня 2019 року надійшла відповідь на відзив (а.с. 82-84), підписана представником позивача ОСОБА_5 , згідно якої представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та у якості спростування аргументів представника відповідача щодо подання позову особою, яка не має повноважень на ведення справи, зазначає, що вказана справа в силу ст. 19 ЦПК України є малозначною, а тому представник позивача Попов ОСОБА_6 ., яким підписувалась позовна заява, у відповідності до положень ч. 2 ст. 60 ЦПК України мав право на підписання та подання позовної заяви до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу. Також зазначає, що укладений між сторонами правочин (поліс АІ/9883251) за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання спеціальних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також загальних норм глави 67 ЦК України, Закону України «Про страхування», а тому подання страховику заяви про настання страхового випадку є не тільки виконанням вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а й обов`язком, що безпосередньо передбачений договором страхування. Необґрунтованими, на думку представника позивача, є й посилання представника відповідача на те, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами, а винна особа, притягнута до відповідальності, оскільки все це не свідчить про виконання відповідачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не є повідомленням із дотриманням умов та строків, встановлених цим Законом. При цьому, страховик не наділений правом на оскарження ухвали суду про закриття кримінального провадження відносно відповідача, оскільки не входить до кола суб`єктів, передбачених ст. 393 КПК України, які мають право на апеляційне оскарження ухвали суду, а також він у даному випадку не наділений правом на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Заслухавши представника відповідача, дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22 вересня 2016 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» (страховиком) та ОСОБА_1 (срахувальником) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9883251, у відповідності до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Geely», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам (а.с. 10).

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17.03.2017 року, яка набрала законної сили 24 березня 2017 року, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито, звільнено останнього від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою. Також судом встановлено, що порушення ОСОБА_1 п. 12.1 та п. 14.2в Правил дорожнього руху України, відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи № 38/17 від 20.01.2017 року перебувають у прямому причинному зв`язку з подією ДТП, яка мала місце 02 грудня 2016 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, на автодорозі Київ-Харків-Довжанський, в районі 559 км + 300 м, за участі водіїв ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом марки «Geely», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та наслідками, що наступили (а.с. 11-12).

03 травня 2017 року ОСОБА_3 , який є власником транспортного засобу «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подано заяву про страхове відшкодування витрат, пов`язаних з пошкодженням зазначеного транспортного засобу (а.с. 13).

Актами огляду транспортного засобу від 09.12.2016 року, проведеного представником страховика Головач С.С. за участі довіреної особи ОСОБА_7 , оглянуто транспортний засіб «Mercedes Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , та виявлено пошкодження, перелік яких зазначений у вказаних актах (а.с. 14, 15).

Згідно звіту дослідження спеціаліста - автотоварознавця № 531-1/2016 від 24.12.2016 року матеріальний збиток, завданий власникові MERCEDES-BENZ SPRINTER 412D, держномер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП складає 294 557,78 грн. (а.с. 16-23).

На підставі страхового акту № ОЦ/033/015/17/0026 від 28.07.2017 року потерпілому ОСОБА_3 з урахуванням безумовної франшизи (500,00 грн.), підлягає перерахуванню страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 500,00 + 99 500,00 грн. (а.с. 27).

Згідно платіжних доручень № 764, 765 від 31.07.2017 року позивачем ОСОБА_3 перераховано страхове відшкодування на суму 50 000,00 грн. та 49 500,00 грн., а всього 99 500,00 грн. (а.с. 27 зворот, 28).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

За загальним правилом, викладеним у пункті 5 частини першої статті 991 ЦК України, страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає спеціальні правила щодо наслідків невиконання страхувальником обов`язку перед страховиком, зокрема з надання своєчасного повідомлення про настання страхового випадку.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, моторне (транспортне) страхове бюро України про настання дорожньо-транспортної пригоди (підпункт 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що посилання позивача лише на вимоги статей 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу є недостатніми. Обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені, підтверджені матеріалами справи, перевірені позивачем та не заперечуються ним, отже сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 року в справі № 6-284ц15, в якій були встановлені подібні правовідносини та аналогічні фактичні обставини, а також у постанові Великої палати Верховного суду від 04.08.2018 року в справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18), пунктами 45-54 якої встановлено, що необґрунтованим є висновок про те, що шкода має бути відшкодована її заподіювачем, якщо він не виконав обов`язок щодо надання письмового повідомлення про ДТП встановленого зразка третій особі.

Частиною ч. 3 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 30.01.2019 року у справі №755/10947/47 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. З огляду на викладене, посилання представника позивача у відповіді на відзив на доцільність застосування у даному випадку саме висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії судді Касаційного цивільного суду від 19.11.2018 року, є безпідставним.

Надаючи оцінку аргументу представника відповідача, наведеного нею у відзиві на позовну заяву щодо подання позову особою, яка не має повноважень на ведення справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 58 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Дана справа відповідно до частини 6 статті 19 ЦПК України є малозначною.

Згідно копії довіреності № 2103 від 31.08.2018 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі т.в.о. Голови Правління ОСОБА_8 доручено представляти інтереси з питань заборгованості ОСОБА_4 . Згідно копії протоколу № 21 засідання Наглядової ради ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» від 26.04.20.18 року (а.с. 98-99), копії наказу № 138-к від 27.04.2018 року (а.с. 100) з 27 квітня 2018 року т.в.о. Голови Правління ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» є Нестеров І ОСОБА_9 Л.

За таких підстав, ОСОБА_4 , яким підписувалась позовна заява до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу, діяв у межах наданих йому повноважень, зокрема, на підписання та подання позову, який розглядається, а відтак аргумент представника відповідача є безпідставним.

На підставі вищезазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, суд вважає за необхідне судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову до суду, в розмірі 1762,00 грн., залишити за позивачем.

З урахуванням зробленої під час розгляду справи представником відповідача заявою про надання протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду доказів щодо розміру судових витрат, які поніс відповідач на професійну правничу допомогу, в розмірі 4800,00 грн., суд у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, ухвалюючи дане рішення, вважає доцільним визначити відповідачу строк тривалістю пять днів з дня ухвалення даного рішення для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат по справі.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Визначити відповідачу ОСОБА_1 строк тривалістю п`ять днів з дня ухвалення даного рішення для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат по справі.

Призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на 10 годину 00 хвилин 27 травня 2019 року у приміщенні Артемівського міськрайонного суду Донецької області (Донецька область, м. Бахмут, вул. Миру, 5), роз`яснивши відповідачу, що відповідні докази про розмір вказаних витрат він повинен подати протягом п`яти днів після ухвалення даного рішення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Р.Є.Дубовик