Справа № 202/4414/18
Провадження №2/202/357/2019
10 травня 2019 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Некрасової А.О.,
представника позивача - Дворецької Я.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», про поділ спільного майна подружжя, -
УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2018 року позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження в цивільній справіта її призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.10.2018 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
УхвалоюІндустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2019 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» в судове засідання не з`явився. Відповідно до заяви просили суд розглядати справу за відсутності представника третьої особи та прийняти рішення за наявними в матеріалах справи доказами.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 15 листопада 2003 року.
В період шлюбу сторонами було набуто наступне майно: квартира АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 5 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використане в інтересах сім`ї.
За Сімейним кодексом України встановлена та діє презумпція спільності майна подружжя (ст.60 цього Кодексу), суть якої полягає у тому, що якщо майно було набуте за час шлюбу, то передбачається (презумується), що воно є спільним.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю (ст.63 СК України).
Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до положення даної статті поділ майна може бути здійснений за домовленістю між співвласниками, у зв`язку з чим діє презумпція рівності часток. Разом з тим, чинне законодавство передбачає можливість відступу від рівності часток у випадку поділу майна, що знаходиться в спільній сумісній власності.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст. 65 СК).
Згідно ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти які належали їй, йому особисто.
Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача за основним позовом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні і підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позовні вимоги позивача задоволені, то з відповідача на його користь підлягає сплачений судовий збір в розмірі 5657 грн. 43 коп.
Керуючись: Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 60-71 СК України, ст.ст. 4,13,141,259,263-265,280-282 ЦПК України, суд, -
В порядку поділу майна подружжя:
Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) право власності на 61/100 частину квартири № 29, що знаходиться за АДРЕСА_5 . Визнати за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на 39/100 частину квартири АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності на квартиру.
Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), судові витрати по справі в розмірі 5657 грн. 43 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 16.05.2019 року.
Суддя Л.П. Слюсар