Ухвала

Іменем України

06 травня 2019 року

місто Київ

справа № 638/1302/18

провадження № 61-8115ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації на постанову Харківського апеляційного суду від 14 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації, заступника директора Департаменту - начальника управління медичної та фармацевтичної діяльності Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_2, як посадової особи, та ОСОБА_2, як фізичної особи, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 31 січня 2018 року звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, до Управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації, заступника директора Департаменту - начальника управління медичної та фармацевтичної діяльності Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_2, як посадової особи, та ОСОБА_2, як фізичної особи, в якому просив визнати неправомірними дії заступника начальника управління, начальника управління медичної та фармацевтичної діяльності Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_2, які полягали у порушенні вимог статей 15, 16 Закону України «Про звернення громадян» щодо вказівок в.о. директора Медичного департаменту Міністерства охорони здоров'я України про надання медичної допомоги та направленні до профільного закладу, визначеному позивачем - відділення відновлюваного лікування - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, щодо реалізації права позивача згідно зі статтею 6 та статтею 38 Закону «Основи законодавства України про охорону здоров'я» на охорону здоров'я, право вільного вибору лікаря, гарантованого статтею 49 Конституції України про прийняття у будь-якому державному лікувально-профілактичному закладі за своїм вибором; 2) зобов'язати фізичну особу ОСОБА_2, як посадову особу, діяти в межах вимог частини 2 статті 19 Конституції України тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією і законами України, тобто видати направлення на стаціонарне лікування до відділення відновного лікування Комунального закладу охорони здоров'я «Обласна клінічна лікарня - центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» з розглядом заяви від 28 листопада 2017 року відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян»; 3) стягнути на його користь з фізичної особи ОСОБА_2, яка займає посаду начальника Департаменту медичної та фармацевтичної діяльності охорони здоров'я ХОДА, суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000, 00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 березня 2019 року рішення суду першої інстанції змінено, визнано дії заступника начальника управління, начальника управління медичної та фармацевтичної діяльності Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_2, які полягають у порушенні вимог статті 15 Закону України «Про звернення громадян», неправомірними.

Департамент охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації 16 квітня 2019 року із застосуванням засобів поштового зв'язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на зазначене судове рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, додані до неї матеріали, Верховний Суд зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев'ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1 921, 00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України ця справа за зазначеним спором не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Предметом спору в цій справі є визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 000, 00 грн. Зазначена справа не становить значної складності для вирішення судами та не належить до винятків із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

У касаційній скарзі не містяться посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та з'ясовано, що зазначені обставини відсутні.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету МіністрівРади Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі: «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява № 26737/95).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації, заступника директора Департаменту - начальника управління медичної та фармацевтичної діяльності Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації ОСОБА_2, як посадової особи, та ОСОБА_2, як фізичної особи, про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою Департаменту охорони здоров'я Харківської обласної державної адміністрації на постанову Харківського апеляційного суду від 14 березня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний