Номер провадження 2/754/4073/19 Справа №754/488/19
08 травня 2019 року Д еснянський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді - Панченко О.М.
при секретарі - Табачук Д.О.
у відсутності сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФАЙНЕКС СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФАЙНЕКС СЕРВІС» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом довідповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
Банк повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, та надав Відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковими касовими ордерами/меморіальними ордерами та заявою на видачу готівки.
Станом на 26.02.2015 року Відповідач не повернув Банку отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 6292,35 грн.
26.02.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань», як Фактором, та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», як Клієнтом, було укладено Договір факторингу № 26/02-2. згідно умов якого Клієнт відступив (передав у власність) ТОВ «ФК «ФБЗ» з 26.02.2015 р., а ТОВ «ФК «ФБЗ», відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
В подальшому, 25.11.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «РАНТЬЕ», як Фактором, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань», як Клієнтом, було укладено Договір факторингу №25/11-2. Згідно умов даного Договору факторингу Клієнт відступив (передав у власність) ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» з 25.11.2015 р., а ТОВ «ФК «РАНТЬЕ», відповідно до вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
Після відступлення права вимоги Відповідачем не здійснювались сплати за Кредитним договором. Останню сплату Відповідачем - зарахування по кредитному договору здійснено 18.02.2014 року.
Станом на 17.09.2018 року заборгованість за кредитним договором становить 6292,35 грн., з яких:
-заборгованість за тілом кредиту - 4881,27 грн.;
-заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями - 1411,08 грн.
Заборгованість відповідача також підтверджується випискою по особовому рахунку НОМЕР_1 та розрахунком заборгованості станом на 17.09.2018 року.
Оскільки Відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, тому позивач змушений звернутись за захистом своїх порушених прав та інтересів до суду.
Посилаючись на викладені обставини справи, представник позивач просить суд:
1.Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача - ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» заборгованість за кредитним договором в розмірі 6292,35 грн.;
2.Стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» судовий збір в розмірі 1762 грн., що сплачений при поданні позовної заяви.
3.Стягнути з Відповідача на користь ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» інші можливі витрати, пов`язані з розглядом даної справи
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин.
Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження в справі з повідомленням (викликом) сторін (а.с.57-58).
Представник позивачаТовариства з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» в судове засідання не з`явився, подано заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання неодноразово не з`являвся. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до вимог ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи.
Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання».
Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України Відповідачем подано не було.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що Відповідач будучи повідомлений належним чином про день та час судового засідання, двічі поспіль не з`являвся в судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності Відповідача.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності Відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).
Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.
26.10.2015 року Фактор: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань» та Клієнт: Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» уклалиДоговір факторингу №26/02-2(а.с.18-25).
Згідно п.п.1.1. Договору факторингу №26/02-2 - на умовах цього Договору Клієнт (первісний кредитор) відступає (передає у власність) Факторові (новому кредитору) з 26 лютого 2015 року права вимоги під фінансування від Фактора, а Фактор набуває (приймає у власність) від Клієнта з 26 лютого 2015 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнту за плату.
Згідно п.п.1.2. Договору факторингу №26/02-2 - Фактор після переходу до нього Прав Вимоги стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, та одержує право замість Клієнта вимагати від Боржників належного виконання ними зобов`язань за такими Кредитними договорами в межах переданих Прав Вимоги. Права кредитора за Кредитними договорами переходять до Фактора за виключенням права на здійснення Клієнтом договірного списання з рахунку/рахунків Боржників, що надане Клієнту згідно доручення Боржників відповідно до умов Кредитних договорів.
Згідно п.п.4.1. Договору факторингу №26/02-2 - Клієнт, на підставі цього Договору передає (відступає) Фактору, а Фактор набуває Права Вимоги до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників, що міститься в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору (далі - Додаток №1). Станом на дату підписання Сторонами цього Договору розмір Заборгованості Боржників згідно умов кредитних договорів перед Клієнтом складає: 147 801 316,13 (сто сорок сім мільйонів вісімсот одна тисяча триста шістнадцять) гривень 13 копійок (що включає в себе заборгованість по тілу кредитів, нарахованих та несплачених відсотках та комісіях).
25.11.2015 рокуФактор: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та Клієнт: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Фонд боргових зобов`язань» уклали Договір факторингу №25/11-2(а.с.30-34).
Згідно п.п.1.1. Договору факторингу №26/11-2 - на умовах цього Договору Клієнт відступає (передає у власність) Факторові (новому кредитору) з 25.11.2015 року Права Вимоги під фінансування від Фактора, а Фактор набуває (приймає у власність) від Клієнта з 25.11.2016 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнту за плату.
Згідно п.п.1.2. Договору факторингу №26/11-2 -Фактор після переходу до нього Прав Вимоги стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Первісним кредитором і Боржниками, та одержує право замість Клієнта вимагати від Боржників належного виконання ними зобов`язань за такими Кредитними договорами в межах переданих Прав Вимоги. Права кредитора за Кредитними договорами переходять до Фактора за виключенням права на здійснення Первісним Кредитором договірного списання з рахунку/рахунків Боржників, що надане Первісному Кредиторузгідно дорученням Боржників відповідно до умов Кредитних договорів.
Згідно п.п.4.1. Договору факторингу №26/11-2 - Клієнт, на підставі цього Договору передає (відступає) Фактору, а Фактор набуває Права Вимоги до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників, що міститься в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору (далі - Додаток №1).
28.02.2017 рокуФактор: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Серет», яке змінило найменування на Товариство з обмежено відповідальністю «НЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» та Клієнт: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье`уклали Договір факторингу №28/02-1 (а.с.36-41).
Згідно п.п.1.1. Договору факторингу №28/02-1 - на умовах цього Договору Клієнт відступає (передає у власність) Факторові (новому кредитору) з 28 лютого 2017 року Права Вимоги під фінансування від Фактора, а Фактор набуває (приймає у власність) від Клієнта з 28 лютого 2017 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) Клієнту за плату.
Згідно п.п.1.2. Договору факторингу №28/02-1 -Фактор після переходу до нього Прав Вимоги стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Первісним кредитором і Боржниками, та одержує право замість Клієнта вимагати від Боржників належного виконання ними зобов`язань за такими Кредитними договорами в межах переданих Прав Вимоги. Права кредитора за Кредитними договорами переходять до Фактора за виключенням права на здійснення Клієнтом договірного списання з рахунку/рахунків Боржників, що надане Клієнту за дорученням Боржників відповідно до умов Кредитних договорів.
Згідно п.п.4.1. Договору факторингу №28/02-1 - Клієнт, на підставі цього Договору передає (відступає) Фактору, а Фактор набуває Права Вимоги до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників, що міститься в Додатку №1, який є невід`ємною частиною цього Договору (далі - Додаток №1).
Після відступлення права вимоги Відповідачем не здійснювались сплати за Кредитним договором.
Банк повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, та надав Відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковими касовими ордерами/меморіальними ордерами.
З доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі повертав кредитні кошти та сплачував передбачені зазначеним вище кредитним договором платежі, що призвело до виникнення перед банком заборгованості, розмір якої станом на 17.09.2018 року становить 6292,35 грн., з яких:
-заборгованість за тілом кредиту - 4881,27 грн.;
-заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями - 1411,08 грн.
Правильність наданих банком розрахунків заборгованості підтверджується умовами кредитного договору і не спростована Відповідачем в установленому законом порядку.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог не надано.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 512 ЦК України підставами заміни кредитора у зобов`язанні є, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Всупереч вищезгаданим нормам Цивільного законодавства та умов Кредитного договору Відповідач своїх зобов`язання щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів (штрафних санкцій) не дотримується, тим самим порушує істотні умови Кредитного договору.
Факт несплати Відповідачем суми кредиту підтверджується витягом з рахунку та довідками-розрахунками (а.с.15-17).
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами.
У відповідності до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками законодавець у ст. 22 ЦК України розуміє витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Пунктом 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога).
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
В даному випадку Відповідач порушив вимоги Кредитного договору і сума заборгованості, яка нарахована позивачем підлягає стягненню в повному обсязі.
Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об`єктивності.
У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.
Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно положень ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно платіжного доручення №3 від 04.10.2018 року вбачається, що позивачем сплачено 1762,00 гривень судового збору, який підлягає стягненню на його користь з відповідача (а.с.6). Інших платіжних документів на підтвердження понесених судових витрат, сторонами надано не було.
На підставі наведеного, ст.ст.512-514, 526, 610, 1050, 1054, 1077 ЦК України та керуючись ст.ст. 1-13, 76-83, 141, 209-211, 247,258-259, 263-265, 268, 274, 279, 280-282, 289,354 ЦПК України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НЬЮ ФАЙНЕКС СЕРВІС» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.