справа № 274/4226/17
провадження № 2/0274/314/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.19 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Замеги О.В., за участю секретаря судового засідання Павлюк-Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бердичівської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

12.10.2017 позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування пред'явлених позовних вимог посилається на те, що після смерті її чоловіка ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами АДРЕСА_1. Після звернення до Бердичівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, а тому змушена звернутися до суду.

В судове засідання позивачка не з'явилась, у наданій суду заяві просить суд розглянути справу в її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в наданій суду заяві позовні вимоги не визнала. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

У відповідності до частини другої ст. 247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін в судове засідання розгляд справи технічними засобами не фіксувався.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка є дружиною ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бердичеві(а.с. 8, 9).

Рішенням Бердичівської міської ради № 917 від 26.09.14, передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1

Рішенням виконкому Бердичівської міськради від 26.04.1979 за № 267, ОСОБА_2 виділено земельну ділянку під забудову по АДРЕСА_1 Встановлено строк будівництва до 26.04.1982. Надано дозвіл на виконання робіт(а.с.15-18).

Відділ у Бердичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомляє, що згідно Книги записів реєстрації державних актів на землю та на право постійного користування землею, станом на 31.12.2012, земельна ділянка в АДРЕСА_1 не обліковується. Державний акт на земельну ділянку не видавався. Довідка за № 29-6-0.16-890/112-17 видана 31.08.2017(а.с. 19).

Відповідно до довідки № 1348 від 07.09.2017, КП "Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації", право власності на будинок АДРЕСА_1 згідно даних паперових носіїв станом на 31.12.2012 не зареєстровано(а.с. 11).

З технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, виготовленого на ім'я ОСОБА_1, вбачається, що побудований він 1983 року(а.с. 13-14).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, даний факт сторони не оспорюють. Діти померлого ОСОБА_4, ОСОБА_5 від спадщини відмовились(а.с. 35, 36).

Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується постановою № 2513/02-31 від 03 жовтня 2017 року(а.с. 7).

Статтею 1216 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Представник відповідача в наданому суду відзиві, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що оскільки право власності на будинок не зареєстровано, він юридично не існує, а тому не може бути об'єктом спадкування. (а.с.49-50)

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За змістом ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до положень ст.ст. 100,101 ЦК УРСР, 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при чому норми глави 10 "Особиста власність" цього Кодексу не пов'язували наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією.

Доводи відповідача спростовуються вищенаведеним, оскільки будинок по АДРЕСА_1 побудовано в 1983 році, і чинним на той час законодавством не передбачалось його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 355, 368, 370, 372, 1258, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 259, 263- 265, 268, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності нана житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий суддя О.В.Замега