Справа № 214/7177/18
18 квітня 2019 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі
головуючого судді Чернової Н.В.,
при секретарі судового засідання Звада Л.В.,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 вказала, що відповідно до договору дарування від 07.12.2006 року, їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 У зазначеній квартирі, окрім позивача, також, зареєстрований відповідач - її брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, однак він за вказаною адресою ніколи не мешкав. Позивач, як одноособовий власник квартири, неодноразово зверталася до відповідача з проханням, щоб він добровільно знявся з реєстрації за вказаною адресою, але останній цього не зробив. Також, позивач вказує, що в останні роки вона з відповідачем рідко спілкується, оскільки мешкає в іншій області. Окрім того, відповідач веде аморальний спосіб життя. Також, позивач звертає увагу, що ОСОБА_2 жодних витрат з утримання квартири з грудня 2006 року не несе. Разом з цим, позивач сплачує комунальні послуги. Знаходження відповідача на реєстраційному обліку у квартирі позивача перешкоджає здійсненню нею своїх прав, пов'язаних з користуванням та розпорядженням квартирою. У добровільному порядку відповідач зніматись з реєстрації не бажає, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду з зазначеним позовом для захисту своїх прав.
Позивач до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій просить позовні вимоги задовольнити, у разі неявки відповідача, проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями, повернутими поштовим відділенням, у зв'язку з закінченням терміну їх зберігання, про причини неявки суд не повідомив.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладався на розсуд суду.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.
У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача, вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Суд, дослідивши вимоги позовної заяви, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити з наступних підстав.
Як видно з копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, 21.12.2006 року вказана квартира зареєстрована в КП «Криворізьке БТІ», реєстраційний номер НОМЕР_2, номер запису 484 (а.с.43).
При цьому відповідно до довідки №61 від 29.10.2018 року, виданої Криворізькою об'єднаною міською довідково-інформаційною службою ТОВ «Нова-Ком», за адресою АДРЕСА_1, окрім ОСОБА_1, зареєстрований її брат ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.30).
Разом з цим, відповідно до акта від 30.10.2018 року, складеного мешканцями квартир №№33, 20, 11 будинку АДРЕСА_5, відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 за вказаною адресою не проживає більше одного року (а.с.31).
Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 в добровільному порядку не знімається з реєстраційного обліку, що призводить до створення перешкод позивачу у здійсненні нею права власності від порушень, не пов'язаних з володінням майном, яке в силу ст.16 ЦК України, підлягає захисту в судовому порядку шляхом пред'явлення негаторного позову.
Визначаючи характер спірних правовідносин між сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що вони регулюються ст.346 ЦК України.
Так, відповідно до п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка згідно з ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Згідно з п.1 ст.8 вказаної Конвенції, кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою цього житла.
Пункт 2 ст.8 цієї Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим.
Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.
Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції.
Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 4 Статті 41 Конституції України та ст.321 ч.1 ЦК України, передбачена непорушність права власності, зокрема, вказано, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.
В свою чергу відповідно до ст.1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Отже право користування відповідачем спірним домоволодінням підлягає захистові відповідно до змісту вказаної Конвенції.
Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З аналізу положень ст.ст.391, 396 ЦК України слідує, що позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є повноправними власником житла, права володіння, користування та розпорядження яким вона не має можливості реалізовувати в повному обсязі, оскільки відповідач ОСОБА_2, фактом своєї реєстрації в квартирі АДРЕСА_1, де він не проживає більше одного року, чинить позивачу перешкоди у здійсненні такого права, яке за даних обставин підлягає захисту судом із задоволенням пред'явленого ОСОБА_1 негаторного позову шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 704,80 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору (а.с.1).
На підставі викладеного й керуючись ст.ст.316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.4, 12, 13, 80, 81, 263, 265, 280-283, 288 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті Кривому Розі ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП невідомий, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
Рішення є підставою для зняття ОСОБА_2з реєстраційного обліку місця проживання.

Після набрання рішенням суду законної сили, видати виконавчі листи для пред'явлення на виконання у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» в частині стягнення судових витрат.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його ухвалення не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Н.В.Чернова