ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/1606/17
Провадження № 22-ц/4820/25/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Гринчука Р.С., (суддя-доповідач), Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання - Чебан О.М.,

з участю ОСОБА_1 та його представника - адвоката Вітюка С.В.,

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року, постановлене суддею Горщаром А.Г.,

встановив:

У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 квітня 2016 року під час конфлікту, який виник з приводу суміжного землекористування ОСОБА_1 бризнув їй в обличчя сльозогінним газом із балончика, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження та лікувалася, зазнала фізичного болю і душевних страждань. Позивач понесла витрати на лікування в сумі 6 658 грн., а також їй завдано моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я в розмірі 10 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 6658 грн. майнової шкоди та 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2548 грн. 66 коп. майнової шкоди, 4 000 грн. моральної шкоди та 392 грн. витрат на правничу допомогу, а всього 6 940 грн. 66 коп. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 527 грн. 04 коп. судового збору. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 817 грн. 76 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в позові, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність цих обставин, які суд визнав встановленими, та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не дав належної оцінки доказам у справі та не врахував існування реальної загрози заподіяння шкоди відповідачеві з боку ОСОБА_2 під час інциденту, крім того, позивач не довела свої витрати на лікування.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що їй завдано збитків у зв`язку з навмисними та протиправними діями ОСОБА_1 , а тому відповідач має нести відповідальність за цю шкоду, розмір якої є обґрунтованим.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 11 квітня 2016 року під час сварки, яка виникла з приводу суміжного землекористування, ОСОБА_1 застосував до ОСОБА_2 сльозогінний газ типу «Терен», внаслідок чого позивач отримала легке тілесне ушкодження.

Постановою слідчого від 12 грудня 2017 року закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_1 за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Протягом 2016-2017 року ОСОБА_2 лікувалася у Полонській центральній районній лікарні: з 12 квітня до 27 квітня 2016 року - у лікаря-дерматолога (денний стаціонар поліклініки), 12 квітня 2016 року - у сімейного лікаря; з 2 липня до 1 вересня, 8 вересня 2016 року - у лікаря-офтальмолога (у вересні 2016 року - консультація лікаря-офтальмолога Хмельницької обласної лікарні); з 13 квітня до 15 червня 2017 року - у лікаря-окуліста, 15 травня 2017 року - у лікаря-дерматолога.

Задовольняючи позов частково, суд керувався тим, що під час інциденту ОСОБА_1 застосував до позивача сльозогінний газ, унаслідок чого ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження та понесла витрати на лікування, а відповідач має відшкодувати їй завдані збитки. Розмір майнової шкоди підтверджувався чеком і накладною на придбання ліків, які купувалися ОСОБА_2 відповідно до призначення лікаря-дерматолога, разом із тим інші витрати позивача на лікування, не пов`язані з указаною пригодою, не підлягали відшкодуванню. У зв`язку з ушкодженням здоров`я ОСОБА_2 зазнала фізичного болю та душевних страждань, а розмір відшкодування моральної шкоди був визначений з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань позивача, тривалості порушення її прав, ступеню вини ОСОБА_1 , вимог розумності та справедливості.

Суд першої інстанції зазначив у своєму рішенні певні обставини (факти), які не підтверджені належними та допустимими доказами. Також суд не застосував закон (ст. 5 Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI)), який підлягав застосуванню, та не дотримався положень ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права рішення суду в частині відшкодування майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В силу ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Із положень ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України слідує, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом норм ст. ст. 1166, 1167 ЦК України юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2016 року під час інциденту ОСОБА_1 завдав ОСОБА_2 легке тілесне ушкодження, внаслідок чого остання зазнала моральних страждань.

За таких обставин суд першої інстанції правильно виходив з того, що шкоди ОСОБА_2 завдано неправомірними діями відповідача, який зобов`язаний відшкодувати позивачеві ці збитки.

ОСОБА_2 та її батько ОСОБА_3 не вчиняли протиправних посягань на відповідача, тому висновок суду про те, що ОСОБА_1 завдав шкоди позивачеві не в порядку самозахисту, є правильним.

Посилання ОСОБА_1 на те, що мають місце підстави для його звільнення від відповідальності за завдані збитки, суперечать закону та фактичним обставинам справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правовідношення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Внаслідок інциденту ОСОБА_2 зазнала ушкодження здоров`я, відчувала фізичний біль і лікувалася, змінився спосіб життя потерпілої та погіршилися її здібності для самореалізації.

Правильно встановивши характер спірних правовідносин та застосувавши до них вищезазначені положення закону, врахувавши глибину фізичних і душевних страждань позивача, тривалість порушення її прав, ступінь вини ОСОБА_1 , вимоги розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди у сумі 4 000 грн.

Цей висновок суду не спростований відповідачем ОСОБА_1

Разом із тим, присуджуючи з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати на лікування як відшкодування майнової шкоди, суд припустився помилки.

В силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_2 зазначила, що вона понесла 6 658 грн. витрат на лікування.

На підтвердження цих витрат позивач подала до суду першої інстанції: довідку Полонської центральної районної лікарні від 22 січня 2018 року № 61 про те, що з 12 квітня 2016 року до 15 червня 2017 року вона проходила лікування в лікарні власним коштом (а.с. 41); накладні фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 щодо відпущення медичних препаратів, у тому числі ОСОБА_2 , в період з 12 квітня 2016 року до 15 травня 2017 року на суму 3 870 грн. 85 коп. (а.с. 7-11, 42); фіскальні чеки від 12 квітня 2016 року, 15 червня 2017 року і товарний чек від 13 квітня 2016 року щодо оплати невстановленою особою придбаних медичних засобів на суму 2 789 грн. 16 коп. (а.с. 12-13, 43).

Довідка лікарні від 22 січня 2018 року № 61 не містить інформації про те, чи пов`язане лікування ОСОБА_2 із ушкодженням її здоров`я за наслідками інциденту з ОСОБА_1 У цій довідці відсутні дані щодо переліку та кількості лікарських призначень, які б давали суду можливість з`ясувати обсяг і характер лікування ОСОБА_2 (а.с. 41).

Накладні фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 є документами первинного бухгалтерського обліку та свідчать лише про передачу товарно-матеріальних цінностей від останньої іншій особі, в тому числі ОСОБА_2 . Ці накладні не підтверджують проведення розрахунків за товарними операціями, а наявні у справі фіскальні та товарний чеки не свідчать про те, що такі розрахунки проведені саме ОСОБА_2

Названі документи достовірно не вказують на те, що ОСОБА_2 понесла витрати на лікування, пов`язане зі спричиненим їй ОСОБА_1 тілесним ушкодженням.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 20.11.2018 року у справі було призначено судово-медичну експертизу.

Висновком експерта № 173 Хмельницького обласного бюро судово-медичної експертизи було зроблено наступні висновки.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_2 у вигляді хімічного опіку шкіри обличчя І ступеня та контактний алергічний дерматит на шкірі шиї, грудей, плечей, китиць за своїм характером відносяться до ступеня легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминучі наслідки. Зміни на шкірі живота, встановлені 12.04.2016 року, не могли утворитись від прямої дії хімічної речовини, а могли бути проявом загальної реакції організму на фоні обтяженого алергологічного анамнезу, в зв`язку з чим було пов`язане її лікування понад 6 (шість) днів.

Наступне лікування у дерматолога та окуліста не пов`язане з пригодою 11.04.2016 року, оскільки при огляді 27.04.2016 року відмічено, що хворіє один день, тобто зміни на шкірі по всій поверхні тіла з`явились як результат іншого алергічного впливу на організм потерпілої, а скарги та зміни в очах з`явились майже через 2,5 місяці після пригоди 11.04.2016 року, а відразу таких змін не відмічалось.

Також ОСОБА_2 зверталась до дерматолога 15.05.2017 року в зв`язку з токсикодермією, яка проявилась набряком обличчя, шиї, висипаннями та сильним свербежем, що теж є проявом загальної реакції організму в результаті іншого алергічного впливу на організм потерпілої. Тому ліки, які ОСОБА_2 згідно ксерокопій накладних купувала з 27.04.2016 року по 29.11.2016 року не мають відношення до пригоди 11.04.2016 року.

Зазначено, що лікування, яке ОСОБА_2 отримувала з 12.04.2016 року по 24.04.2016 року, було призначено лікарем загальної практики сімейної медицини 12.04.2016 року у зв`язку з встановленим діагнозом «Ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний з артеріальною гіпертензією ІІ ст. 2 ст. ризик 3. Гіпертонічний криз. Дисциркуляторна енцефалопатія І ст. Посттравматичний стресовий розлад». Дане лікування не пов`язане з отриманими тілесними ушкодженнями у вигляді хімічного опіку шкіри обличчя І ступеня та контактного алергічного дерматиту на шкірі шиї, грудей, плечей, китиць.

За таких обставин суд першої інстанції помилково виходив з того, що факт понесення ОСОБА_2 витрат на лікування та розмір цих витрат є доведеним, оскільки справа не містить доказів причинного зв`язку між лікуванням позивача, придбанням нею ліків в процесі лікування та заподіяним їй тілесним ушкодженням внаслідок застосування відповідачем сльозогінного газу 11 квітня 2016 року. Подані ОСОБА_2 письмові документи таких обставин не підтверджують.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Порядок розподілу судових витрат регламентується ст. 141 ЦПК України, зокрема у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина сьома).

Не врахувавши, що відповідно до Закону № 3674-VI ОСОБА_2 користується пільгами щодо сплати судового збору, суд безпідставно присудив з неї в дохід держави судовий збір.

В указаній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. При цьому в силу ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права.

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових втрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позов ОСОБА_2 містить дві вимоги, зокрема вимогу майнового характеру (відшкодування майнової шкоди) та вимогу немайнового характеру (відшкодування моральної шкоди).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону №3674-VI ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору.

В позові ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди відмовлено, а позов про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, тобто на 40% (4000х100: 10000 ).

За таких обставин з ОСОБА_1 слід стягнути: на користь держави - 256 грн. судового збору (1600х0,4х40%), на користь ОСОБА_2 (враховується, що правнича допомога надавалася позивачеві за вимогами про відшкодування майнової та моральної шкоди) - 200 грн. витрат на професійну правничу допомогу (1000:2х40%).

За подання до апеляційного суду апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 1 920 грн., а саме по 960 грн. (1600х0,4х150%) з вимог майнового та немайнового характеру.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині вимоги про відшкодування майнової шкоди задоволено повністю, а в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди не задоволено.

Таким чином, ОСОБА_1 має бути відшкодовано за рахунок держави 960 грн. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2018 року в частині вимог про відшкодування майнової шкоди та розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання - АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) 200 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь держави (отримувач: Управління Казначейства у Полонському районі/Полонський район/22030101; ; р/р 2362; банк: Казначейство України (ЕАП); код банку (МФО) 899998; код класифікації доходів бюджету: 22030101; призначення платежу: судовий збір) 256 грн. судового збору.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (місце проживання - АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) 960 грн. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 08.05.2019 року

Судді Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко