Заводський районний суд м. Запоріжжя

Справа № 332/461/19
Провадження №: 2/332/714/19
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2019 р. м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Мєркулової Л.О.
за участю секретаря Чебикіної Н.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Наше місто» про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, заявою просить суд розглянути справу за його відсутністю, та позов задовольнити у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились по невідомим суду причинам, відзиву не надали. Про день та час розгляду справи відповідачі були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, у зв'язку із чим, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечувала.
Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували.
Суд, розглянувши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що будинок № 2 за адресою: м. Запоріжжя по вул. Фільтрова є власністю територіальної громади м. Запоріжжя, в особі Запорізької міської ради, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5554414 від 23.11.2004 року (а.с. 6).
Вищезазначений будинок знаходиться на обслуговувані та в господарському віданні Комунального підприємства «Наше місто» Запорізької міської ради, що підтверджується копією рішення виконавчого документу від 26.08.2016 року № 494 (а.с.5).
Відповідачі за вищевказаною адресою значиться зареєстрованими, але фактично не проживають в спірній квартирі понад 6 місяців, їх майна, особистих речей і документів в кімнаті не має, житловим приміщенням не користуються, не сплачують комунальні послуги, та не несуть ніяких витрат з утримання житла, позивач відповідачам перешкод у користуванні зазначеним житлом не чинить.
З реєстрації відповідачі в добровільному порядку не знялись, даний факт суттєво порушує право власності позивача та створює перешкоди в користуванні власністю.
Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що : тратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад -становлені строки, проводиться в судовому порядку.
Пунктами 5, 8 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати обєкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування обєктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших субєктів. Обєкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим субєктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття "зняття з реєстрації" нерозривно пов'язане з поняттям "житлові права" (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше).
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про можливість задоволення позову та визнання відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, оскільки /достовірно встановлений і підтверджений факт того, що вони без поважних причин не проживають в спірній квартирі понад 6 місяців, втратили до цього житла будь-який інтерес, житлово-комунальні послуги не сплачують. Таким чином, всі зазначені дії відповідачів свідчать про те, що вони не ставляться до вказаного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, у зв'язку із чим вони можуть бути визнаними такими, що втратили право користування ним. При цьому суд враховує, що відповідачі в судове засідання не з'явились, не скористалися своїми правами сторони в процесі і не надали суду жодного з доказів, що спростовують доводи позивача, а відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Запорізької міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, Комунальне підприємство «Наше місто» про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Стягнути в рівних частках із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Запорізької міської ради понесені судові витрати у розмірі по 960,50 грн. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя Л.О. Мєркулова