Провадження №22-ц/812/526/19
П О С Т А Н О В А

16 травня 2019 року м. Миколаїв
Справа № 486/1128/16-ц
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Шаманської Н.О.,
суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,
із секретарем судового засідання Лептугою С.С.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
про стягнення кредитної заборгованості
за апеляційною скаргою
на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області , ухвалене суддею Волковою О.І. 25 квітня 2017 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена
19 жовтня 2016 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» ( далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що 29 грудня 2009 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», назву якого було змінено на АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н, згідно умов якого вона отримала кредит у розмірі 3800 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки.
Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 квітня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 33 926 грн. 90 коп. заборгованості за кредитним договором. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповідомлення її судом про розгляд справи та пропуск позивачем позовної давності, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29 грудня 2009 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», назву якого було змінено на АТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у анкеті- заяві приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ( а.с.12).

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до п. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Отже, з моменту підписання анкети-заяви між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом приєднання такої особи до запропонованого банком договору.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку за номером НОМЕР_1 зі строком дії до грудня 2011 року.

В подальшому, після укладання договору про надання банківських послуг з метою доступу до власного рахунку та здійснення платіжних операцій з нього відповідач отримувала перевипущені та додаткові електронні платіжні засоби- пластикові картки, а саме: НОМЕР_2 зі строком до червня 2015 року, № 409495 зі строком дії до лютого 2016 року та № 882231 зі строком дії до жовтня 2017 року, за допомогою яких вона користувалася коштами на рахунку, відкритому відповідно до початкової заяви. Зазначені обставини підтверджуються витягом з програмного комплексу та фотографіями з карткою. ( а.с. 133-137).

Відповідач тривалий час користувалася кредитної карткою, при здійсненні операцій за рахунком здійснювалися платежі понад залишок коштів на рахунку, що згідно із ст. 1069 ЦК України свідчить про отримання кредиту відповідачем.

Викладене підтверджується випискою за рахунком ( а.с. 138-164).

Відображення операцій із застосуванням різних видів електронних платіжних засобів за одним рахунком здійснювалося банком на підставі п.2.10 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням, затвердженого постановою правління НБУ № 137 від 18 квітня 2005 року, п. 3.4 Положення про порядок емесії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ № 223 від 30 квітня 2010 року та п. 4 Розділу 111 Положення про порядок емесії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБУ № 705 від 5 листопада 2014 року.

Відповідач укладення кредитного договору не оспорювала, про наявність між сторонами кредитних зобов`язань не заперечувала.

Отже, кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, а тому підлягає виконанню.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншими звичайно ставляться.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що відповідач не належним чином виконувала свої зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Згідно уточненого розрахунку, наданого позивачем суду апеляційної інстанції станом на 4 жовтня 2016 року заборгованість за кредитним договором становить 8101 грн. 62 коп., з яких: 4935 грн. 02 коп. заборгованість по тілу кредиту, 1834 грн. 62 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 493 грн. 50 коп. пеня та 838 грн. 48 коп. штрафи.

При ухваленні рішення, суд першої інстанції не звернув належної уваги на процентну ставку, яка була застосована позивачем при розрахунку процентів за користування кредитом, не перевірив її відповідність умовам кредитного договору та помилково вважав, що стягненню підлягає 25898 грн.12 коп. заборгованості за процентами; 1002 грн. пені , тоді як за уточненим розрахунком зазначена сума є значно меншою та відповідає умовам кредитного договору.

Доказів на спростування уточненого розрахунку відповідачем не надано.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 грудня 2009 року у розмірі 8101 грн. 62 коп., з яких 4935 грн. 02 коп. заборгованість за тілом кредиту, 1834 грн. 62 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 493 грн. 50 коп. пені та 838 грн. 48 коп. штрафів.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки відповідачем здійснювались чисельні погашення заборгованості за кредитним договором, останнє з яких вчинене 30 грудня 2015 року в сумі 98 грн., що підтверджується випискою за рахунком та відповідно до ст. 264 ЦК України свідчить про визнання боргу та переривання строків позовної давності .

Не можуть бути підставою для скасування судового рішення посилання відповідача на те, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції вживались передбачені ст. 74 ЦПК України ( в редакції чинній на час ухвалення судового рішення) заходи щодо вручення судової повістки, зокрема, опубліковано оголошення в газеті «Рідне Прибужжя» про виклик відповідача до суду, що відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України в попередній редакції, вважається належним повідомленням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, рішення суду щодо розподілу судових витрат слід змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 329 грн. судових витрат, пропорційно до задоволених позовних вимог (задоволено на 23%), та з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 1295 грн. 91 коп. судових витрат, понесених на оплату судового збору при подачі апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (77%) .

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 25 квітня 2017 року змінити, виклавши його в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 грудня 2009 року станом на 4 жовтня 2016 року у розмірі 8101 грн. 62 коп., з яких 4935 грн. 02 коп. заборгованість за тілом кредиту, 1834 грн. 62 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 493 грн. 50 коп. пені та 838 грн. 48 коп. штрафів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «ПриватБанк» 329 грн. судових витрат.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1295 грн. 91 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 17 травня 2019 року.