ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2144/19 Справа № 202/1348/17 Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є.В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.,

за участю секретаря Синенка Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства

«Науково виробниче обєднання «Созидатель»,

на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Науково виробниче обєднання «Созидатель», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Дніпровська міська рада, про визнання дій протиправними та визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 у липні 2017 року звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Науково виробниче обєднання «Созидатель», в якому просить визнати дії відповідача при узгодженні та виконанні умов договору №91 від 31 липня 2009 року протиправними та такими, що порушують права споживача. Також просить визнати договір №91 від 31 липня 2009 року про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання (житловий фонд), укладений між сторонами недійсним та стягнути з відповідача судові витрати /а.с.3-6/.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 31 липня між сторонами був укладений договір №91 про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання (житловий фонд), який, на думку позивача, не відповідає діючому законодавству, а саме ст.ст.203,227,229 ЦК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про захист економічної конкуренції», постанові Кабінету Міністрів України №630 «Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» від 21 липня 2005 року. Так, позивач, як споживач послуг, мав право при укладанні договору на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Також позивач зазначає, що відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів», вважається нечесною підприємницькою практикою якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору та згідно ч.6 ст.19 вищезазначеного Закону такий правочин є недійсним. Одночасно в оскаржуваному договорі взагалі відсутня інформація на якій юридичній підставі та засадах відповідачем експлуатується дахова котельня, розташована у будинку №14Б по проспекту Слобожанському у місті Дніпрі, яка є частковою спільною власністю позивача та інших співвласників зазначеного будинку. Також спірний договір був укладений ще до затвердження рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1729 від 17 травня 2010 року «Про оформлення прав власності фізичним та юридичним особам на обєкти нерухомого майна у житловому комплексі з офісними приміщеннями літ.А-18 і трансформаторну підстанцію за адресою пр.Газети «Правда» (після перейменування пр.Слобожанський), 14 Б, співвласником якої є позивач. Таким чином, у позивача не було можливості відповідно до ст.19 ЗУ «Про теплопостачання» здійснити вільний вибір теплопостачальної організації або вибрати можливість самостійно експлуатувати теплогенеруючу установку (дахову котельню), оскільки відповідач навязав свої послуги з порушенням зазначених юридичних норм. Відповідачем були порушені права позивача на вільний вибір субєкта підприємницької діяльності з виконання послуг теплопостачання. Крім того, позивач зазначає, що відсутність ціни у договорі від 31 липня 2009 року №91 є порушенням істотних умов договору згідно ст.638 ЦК України та тягне за собою визнання такого правочину недійсним відповідно до ст.215 ЦК України. Також у вищезазначеному договорі порушений принцип рівності сторін договору, а саме суттєво зменшена відповідальність відповідача, що є порушенням ч.1 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Посилаючись на вказані обставини позивач просить задовольнити заявлені вимоги.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2018 року в задоволені заявлених позовних вимог відмовлено /а.с.227-232/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, оскільки при ухваленні рішення судом першої інстанції не були враховані обставини та норми закону на які заявник посилався у своїй позовній заяві, також посилається на помилкове застосування судом строків позовної давності до даних правовідносин /а.с.236-245/.

Також з апеляційною скаргою звернувся відповідач, в якій просить рішення суду змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на відсутність права товариства в односторонньому порядку змінювати тарифи без їх затвердження та посилання про відсутність ліцензій на виробництво та постачання теплової енергії на день укладання спірного договору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 липня 2009 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Наукове виробниче обєднання «Созидатель» був укладений договір №91 про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання (житловий фонд), відповідно до п.1.1. якого ПрАТ «Наукове виробниче обєднання «Созидатель» зобовязався надавати ОСОБА_1 вчасно та відповідної якості послуги з опалення та постачання гарячої води у приміщення №91 в будинку 14Б по пр.Слобожанському (до перейменування пр.Газети «Правда»), шляхом підігріву води з використання будинкової дахової котельні, а ОСОБА_1 зобовязався своєчасно оплачувати надані комунальні послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах передбачених договором.

Станом на день розгляду справи договір №91 про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання (житловий фонд), укладений 31 липня 2009 року між позивачем та відповідачем є чинним та пролонгується кожен календарний рік, починаючи з 31 липня 2010 року.

За умовами спірного договору, а саме відповідно до п.2.4 оспорюваного договору у разі зміни тарифів, вони підлягають затвердженню у встановленому законодавством порядку, а інформація про зміну тарифів зазначається у рахунках на оплату, на інформаційних дошках у житлових будинках, а також на сайті організації.

Статтею 1 ЗУ Про теплопостачання визначено, що система автономного теплопостачання це внутрішньобудинкова система опалення, яка використовується для теплозабезпечення окремого багатоквартирного будинку.

Судом встановлено, що будинок позивача обладнано даховою котельнею.

Відповідно до п.1.4 Порядку відключення окремих житлових будинків від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09 грудня 2005 року за №1478/11758), система автономного теплопостачання будинку це сукупність джерела теплової енергії потужністю до 1 Гкал/год; розміщується в межах цього будинку (частині будинку, надбудові чи прибудові до цього будинку), внутрішньо будинкових мереж і систем теплопостачання окремих приміщень.

Таким чином, власна будинкова котельня належить до систем автономного теплопостачання.

Відповідно до ст.1 ЗУ Про теплопостачання постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, повязана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Згідно ст.2 ЗУ Про житлово-комунальні послуги предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Частиною 1 ст.10 ЗУ ЗУ Про житлово-комунальні послуги передбачено, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

З огляду на викладене, відповідач надає послуги з автономного опалення одного житлового будинку, за рахунок його власної дахової котельні, що не є централізованою системою опалення. Умови та порядок надання послуг з опалення та гарячого водопостачання узгоджено між сторонами договором №91 від 31 липня 2009 року. Враховуючи наведені норми закону, колегія суддів приходить до висновку, що умовами укладеного договору узгоджено між сторонами тарифи та порядок їх зміни, що не суперечить діючому законодавству. Таким чином посилання заявника в своєму позові про відсутність права відповідача в односторонньому порядку змінювати тарифи без їх затвердження не заслуговують на уваги, оскільки це передбачено умовами договору.

Щодо невідповідності договору №91 від 31 липня 2009 року про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання (житловий фонд), укладений між ОСОБА_1 та ПрАТ «Наукове виробниче обєднання «Созидатель» типовому договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, суд виходить з наступного.

Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року затверджені правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення.

Враховуючи те, що договір №91 від 31 липня 2009 року про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання (житловий фонд), укладений між ОСОБА_1 та ПрАТ «Наукове виробниче обєднання «Созидатель» про надання послуг з автономного опалення (з використанням дахової котельні будинку), типовий договір, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року до цих правовідносин не застосовується, оскільки останній затверджує правила надання послуг тільки з централізованого опалення.

Щодо відсутності ліцензії у відповідача на момент укладання договору, суд зазначає наступне.

З відповіді Департаменту житлово-комунального господарства та будівництва Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 11 березня 2019 року за №106 вбачається, що на підставі рішення №22-теп від 20 березня 2008 року Дніпропетровською облдержадміністрацією було видано ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії для АТ НВО Созидатель.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний договір між сторонами було укладено 31 липня 2009 року, тобто станом на день укладання договору №91 про надання послуг з опалення та гарячого водопостачання (житловий фонд), у відповідача були відповідні ліцензії на виробництво та постачання теплової енергії.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, які були недоведеними позивачем та безпідставно заявлені, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Враховуючи, що суд першої інстанції при ухвалені рішення по справі прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивачем було пропущено строк позовної давності оскаржуване рішення підлягає зміні в частині його обґрунтування.

Звертаючись з апеляційною скаргою позивачем не було надано будь-якого доказу на підтвердження заявлених позовних вимог.

Отже, вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтовані та не тягнуть за собою скасування рішення суду у повному обсязі.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, також частковому задоволенню підлягає апеляційна скарга ПрАТ «Наукове виробниче обєднання «Созидатель», а саме, відповідно до ст.376 ЦПК України необхідно змінити в частині обгрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції

Судові витрати понесені у звязку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Науково виробниче обєднання «Созидатель» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 жовтня 2018 року змінити в частині обгрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

ОСОБА_2