Постанова

Іменем України

22 травня 2019 року

м. Київ

справа № 643/10601/16-ц

провадження № 61-36779св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Хопти С. Ф.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Московського районного суду м. Харкова, у складі судді Сугачової О. О., від 28 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Котелевець А. В., Піддубного Р. М., Тичкової О. Ю., від 23 квітня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мотивована тим, що 16 квітня 2008 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML 700/1143/208, відповідно до умов якого ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк (далі - ПАТ «ОТП Банк»), надало позичальнику кредит у розмірі 60 700, 00 швейцарських франків зі сплатою фіксованого відсотку у розмірі 5,99% річних + FIDR строком до 16 квітня 2036 року. У цей же день, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, було укладено договір іпотеки № РML 700/1143/208, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , належна на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16 квітня 2008 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Самощенко О. А. за реєстровим № 2042. Договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Самощенко О. А. за реєстровим № 2047. На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року та договору про відступлення права вимоги від 18 березня 2011 року право вимоги за вказаними договорами відступлене на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2012 року (справа № 2011/9550/2012) із ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML 700/1143/20 від 16 квітня 2008 року у загальному розмірі 2 823 993, 96 грн та 3 219, 00 грн. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2015 року заочне рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2012 року змінено. Зменшена сума заборгованості за кредитним договором № ML 700/1143/20 від 16 квітня 2008 року, що стягнута з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», з 2 823 993, 96 грн до 1 253 681, 86 грн, зменшена сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту і відсоткам - з 2 197 153, 03 грн до 626 840, 93 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. На підставі договору дарування, посвідченого 04 травня 2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салига Н. А. за реєстровим № 635, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2

Посилаючись на зазначені обставини та вказуючи про те, що стягнута за рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2015 року заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 253 681, 86 грн та пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 626 840, 93 грн на даний час не погашена, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML 700/1143/20 від 16 квітня 2008 року у розмірі 1 253 681, 86 грн та пені за прострочення виконання зобов`язань в розмірі 626 840, 93 грн шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві квартири АДРЕСА_1 з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі - отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо; встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час продажу; з метою збереження предмета іпотеки до його реалізації передати вказану квартиру загальною площею 39,3 кв. м в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням права обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, заміни замків, а також укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року, уточненим ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року (виправлення описки), частково задоволено позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Звернуто стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML 700/1143/20 від 16 квітня 2008 року у розмірі 1 253 681, 86 грн та пені за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 626 840, 93 грн шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві квартири АДРЕСА_1 з наданням всіх повноважень продавця (у тому числі - отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах БТІ, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо). Встановлена початкова ціна продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час продажу. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2017 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконував належним чином взяті за кредитним договором зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, останній має нести цивільно-правову відповідальність. Згідно з умовами іпотечного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання іпотекодавцем умов кредитного договору звернути стягнення на предмет іпотеки, в тому числі достроково, та задовольнити за рахунок предмета іпотеки свою вимогу за кредитним договором у повному обсязі, що визначається на час виконання цієї вимоги, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання зобов`язання, неустойку, необхідні витрати на утримання звернення стягнення та реалізацію предмета іпотеки. Відповідно до положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року скасовано рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року та ухвалено нове рішення, яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що сторони кредитних правовідносин змінили строк виконання основного зобов`язання. Досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором № ML 700/1143/20 від 16 квітня 2008 року, направленою боржнику 04 грудня 2009 року, визначено, що ОСОБА_1 повинен був протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок банку заборгованість. У 2012 році ТОВ «ОТП Факторинг Україна» зверталось до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML 700/1143/20 від 16 квітня 2008 року, а заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2012 року (справа № 2011/9550/2012), зміненим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2015 року, із ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 1 253 681, 86 грн та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту і відсоткам у сумі 626 840, 93 грн. Змінивши строк виконання основного зобов`язання, банк був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років від дати, коли він дізнався про порушення свого права, тобто з 04 січня 2010 року - дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2018 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Місцевий суд не врахував обов`язковість визначення початкової ціни продажу предмету іпотеки та дійшов помилкового висновку про відсутність перешкод з боку боржника стосовно збереження предмету іпотеки. Ухвалюючи нове рішення у справі, апеляційний суд не врахував, що право заявника на звернення до суду за захистом порушеного права виникло 04 травня 2016 року - з моменту укладення договору дарування предмету іпотеки.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

10 липня 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Відзиву на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

За умовами кредитного договору № ML 700/1143/208 від 16 квітня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 60 700, 00 швейцарських франків зі сплатою фіксованого відсотку у розмірі 5,99% річних + FIDR строком до 16 квітня 2036 року.

16 квітня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № ML 700/1143/208, між сторонами було укладено договір іпотеки № РML 700/1143/208, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , належна на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16 квітня 2008 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Самощенко О. А. за реєстровим № 2042. Договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Самощенко О. А. за реєстровим № 2047.

Згідно з досудовою вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором № ML 700/1143/20 від 16 квітня 2008 року, направленою боржнику 04 грудня 2009 року, ОСОБА_1 повинен був протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок банку кредитну заборгованість.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 року та договору про відступлення права вимоги від 18 березня 2011 року право вимоги за вказаними договорами відступлене на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

У 2012 році ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2012 року (справа № 2011/9550/2012) із ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML 700/1143/20 від 16 квітня 2008 року у загальному розмірі 2 823 993, 96 грн та 3 219, 00 грн судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2015 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2012 року змінено. Зменшена сума заборгованості за кредитним договором № ML 700/1143/20 від 16 квітня 2008 року, що стягнута з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», з 2 823 993, 96 грн до 1 253 681, 86 грн, зменшена сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту і відсоткам з 2 197 153, 03 грн до 626 840, 93 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_1 з 04 травня 2016 року, на підставі договору дарування від 04 травня 2016 року, є ОСОБА_2 .

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами частини третьої статті 61 ЦПК України, 2004 року, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Подібні за змістом положення містяться у статті 82 чинного ЦПК України.

Пред`явленням вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінено строк виконання основного зобов`язання. На час звернення у 2009 році з такою вимогою вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Таким чином, посилання заявника на те, що право на звернення до суду за захистом порушеного права виникло 04 травня 2016 року - з моменту укладення договору дарування предмету іпотеки є необґрунтованим.

Кредит був наданий позичальнику строком до 16 квітня 2036 року. Направленням 04 грудня 2009 року досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № ML 700/1143/20 від 16 квітня 2008 року банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання. У 2012 році ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом (справа № 2011/9550/2012). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 вересня 2015 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2012 року змінено. Зменшена сума заборгованості за Кредитним договором № ML 700/1143/20 від 16 квітня 2008 року, що стягнута з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», з 2 823 993, 96 грн до 1 253 681, 86 грн, зменшена сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту і відсоткам з 2 197 153, 03 грн до 626 840, 93 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Про застосування наслідків спливу строку позовної давності ОСОБА_1 заявлено під час розгляду справи у суді першої інстанції (т.1, а.с. 106).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Враховуючи строк надання кредиту та те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, приймаючи наявність судових рішень у справі 2011/9550/2012, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову банку у задоволення позову з підстав спливу позовної давності, оскільки позов банком подано у серпні 2016 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано відмовив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у задоволенні позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Харківської області від 23 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Синельников
О. В. Білоконь
С. Ф. Хопта