КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 369/679/14
Головуючий у першій інстанції - Дубас Т.В.
Номер провадження № 22-ц/824/4008/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Удовиченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року у справі за заявою Акціонерного товариства «Дельта Банк» про ухвалення додаткового рішення за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особи: Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, застосування наслідків недійсності правочину, зобов`язання вчинити дії

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та усунення перешкод у здійсненні права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року представник АТ «Дельта Банк» - Станімак Д.Д., звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, яку обґрунтовано тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року та ухвалою ВССУ від 21 вересня 2016 року, було застосовано наслідки недійсності оспорюваного правочину та зобов`язано Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» прийняти від ОСОБА_1 суму залишкової заборгованості з урахуванням вже сплачених грошових коштів по даним договорам у розмірі 69 067,86 доларів США, що станом на 24 лютого 2015 року за курсом НБУ становить 1 954 013,88 грн рівними платежами щомісячно до 12 червня 2019 року включно.

Разом з тим, заявник зазначив, що при отриманні виконавчого листа було виявлено, що судом начебто не було вирішено, яким чином потрібно виконувати рішення суду: в рішенні суду зобов`язано заявника прийняти суму залишкової заборгованості у ОСОБА_1 , але не зобов`язано ОСОБА_1 сплатити дані кошти.

В заяві також вказується, що ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконує, жодного платежу від нього не надходило, а тому, враховуючи вищевикладене, представник АТ «Дельта Банк» - Станімак Д.Д. просив ухвалити додаткове рішення у вказаній цивільній справі, зобов`язавши ОСОБА_1 сплатити суму залишкової заборгованості з урахуванням вже сплачених грошових коштів по даним договорам у розмірі 69 067,86 доларів США, що станом на 24 лютого 2015 року за курсом НБУ становить 1 954 013,88 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року у задоволенні заяви представника АТ «Дельта Банк» - Станімак Д. Д. про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судом рішенням, представник АТ «Дельта Банк» - Утушкін О.О. подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що твердження суду першої інстанції про те, що заявник не звертався до суду з вимогами щодо стягнення з ОСОБА_1 на його користь суми залишкової заборгованості є хибними, оскільки в рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року по справі №369/679/14-ц було встановлено, що ОСОБА_1 повинен повернути АТ «Дельта Банк» 69 067,86 доларів США, що станом на 24 лютого 2015 року за курсом НБУ становить 1 954 013,88 грн.

Апелянт наголошує, що в рішенні суду не вказано механізму, щодо захисту своїх прав АТ «Дельта Банк», а лише зобов`язано прийняти від ОСОБА_1 суми залишкової заборгованості.

Враховуючи викладене, представник АТ «Дельта Банк» - Утушкін О.О. просив скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

04 березня 2019 року на адресу суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з якого вбачається, що ухвалу суду першої інстанції вважають законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, оскільки апелянт при розгляді спору не звертався до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_1 залишкової заборгованості у розмірі 69 067,86 доларів США і не сплачував за ці вимоги судовий збір.

При розгляді апеляційної скарги представник АТ «Дельта Банк» підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , заперечила щодо доводів апеляційної скарги та просила її залишити без задоволення, крім того заявила клопотання про закриття апеляційного провадження у вказаній справі мотивуючого тим, що дане провадження відкрито за апеляційною скаргою - представника АТ «Дельта Банк» який не має належних повноважень , оскільки не є адвокатом, а тому відповідно до норм ст.1312 Конституції України не може представляти відповідача у суді та подавати відповідні процесуальні документи.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, при розгляді вказаної справи, встановив, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року та ухвалою ВССУ від 21 вересня 2016 року, було задоволено частково позов ОСОБА_1 до ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк», треті особи: Реєстраційна служба Києво-Святошинського РУЮ Київської області, ОСОБА_2 ., ОСОБА_3 ., про визнання договорів недійсними, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання вчинити дії. Зокрема, було визнано недійсними договір про надання споживчого кредиту № 0 (реєстраційний номер в системі обліку банку 1) від 12 червня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого, в свою чергу, згідно з договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року є ПАТ «Дельта Банк», та додаткові угоди до нього № 1 від 28 лютого 2009 року та № 2 від 31 березня 2009 року та застосовано наслідки недійсності цих правочинів та зобов`язано ПАТ «Дельта Банк» прийняти від ОСОБА_1 суму залишкової заборгованості з урахуванням вже сплачених грошових коштів по даним договорам у розмірі 69 067,86 доларів США, що станом на 24 лютого 2015 року за курсом НБУ становить 1 954 013,88 грн рівними платежами щомісячно до 12 червня 2019 включно.

Як вбачається із позовної заяви ПАТ «Дельта Банк» та матеріалів справи, банком не було заявлено позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 суми залишкової заборгованості у розмірі 69 067,86 доларів США, що станом на 24 лютого 2015 року за курсом НБУ становить 1 954 013,88 грн, а також не було подано заяви про збільшення чи зменшення розміру позовних вимог чи квитанції про сплату судового збору за вказану позовну вимогу.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що судом було ухвалено рішення щодо всіх вимог позивача, а ПАТ «Дельта Банк» вимог про стягнення з ОСОБА_1 коштів перед судом не ставив й відповідно судовий збір за дані вимоги не сплачував, а тому прийшов до висновку про те, що підстав, які передбачені ст.270 ЦПК України, для ухвалення додаткового рішення не вбачається.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України (у чинній на час ухвалення рішення редакції) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Як вбачається із заяви ПАТ «Дельта Банк» про ухвалення додаткового рішення, то заявник просив ухвалити додаткове рішення, яким зобов`язати ОСОБА_1 сплатити суму залишкової заборгованості з урахуванням вже сплачених грошових коштів по договорам у розмірі 69 067,86 доларів США, що станом на 24 лютого 2015 року за курсом НБУ становить 1 954 013,88 грн (а.с.146-152, т.3).

Вказана вимога являє собою, по суті, окрему нову позовну вимогу, оскільки банком не було заявлено вказаної вимоги під час розгляду справи в суді першої інстанції, не було сплачено судового збору, доводи позивача на обґрунтування вказаної вимоги позивачем не наводилися і судами не перевірялися, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в силу дії ст. 270 ЦПК України, яка передбачає законодавчо визначені підстави для суду для ухвалення додаткового рішення, суд позбавлений можливості задовольнити вказану заяву.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання рішення Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя 2247/3дп/15-18 від 11 липня 2018 року суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_6 відсторонено від здійснення правосуддя до ухвалення Вищою радою правосуддя рішення про звільнення його з посади або скасування рішення Дисциплінарної палати, а тому відповідно до п. 15 Перехідних положень ЦПК України для розгляду заяви ПАТ «Дельта Банк» у порядку авторозподілу було визначено суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Т.В.

Вказані обставини також свідчать про неможливість ухвалення додаткового рішення в тому самому складі суду, що ухвалив рішення в даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу як такі, що не спростовують висновків суду та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, а рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про неправильну оцінку фактичних обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими і не спростовують висновків суду, оскільки не призвели до порушення основних принципів цивільного процесуального законодавства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі і не вплинули на суть ухваленого рішення.

Вирішуючи клопотання представника позивача ОСОБА_1 , адвоката ОСОБА_5, та третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 щодо закриття апеляційного провадження у вказаній справі колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ч.2 ст.288 ЦПК України позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно із ч.3 ст.356 ЦПК України апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

Згідно із п.11 ч. 16-1 Розділу ХV Перехідних положень Конституції України представництво інтересів виключно прокурором або адвокатом у судах апеляційної інстанції здійснюється з 1 січня 2018 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" , здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Як вбачається із матеріалів вказаної справи провадження по вказаній цивільній справі відкрито 29 січня 2014 року тобто до набрання чинності змін внесених до Конституції України Законом №1401-VIII від 02 червня 2016 року і предметом розгляду є саме заява сторони у справі про винесення додаткового рішення до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2015 року яке є остаточним у вказаній справі.

З врахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про безпідставність заявленого клопотання про закриття провадження у вказаній справі.

Керуючись ст. 12, 81, 182, 222, 263, 264, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Дельта Банк», залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2018 року залишити без змін.

Клопотання ОСОБА_1 поданого представником ОСОБА_5 , та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про закриття апеляційного провадження залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 10 травня 2019 року.

Головуючий суддя: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв