ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
10 травня 2019 року Новотроїцький районний суд
в складі головуючого судді - Решетова В.В.
секретар судового засідання - Голумбієвська С.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Новотроїцьке Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням,-
12.09.2018 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи це тим, що вона згідно договору від 18.09.2001 року, зареєстрований в реєстрі за №1396 є власником квартири в АДРЕСА_1 . За вказаною адресою при купівлі квартири був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 .. Від початку купівлі квартири і до цього часу відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, його місце знаходження їй не відоме. Просить визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування зазначеною вище квартирою.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, будучи допитаною в якості свідка пояснила, що купила вищезазначену квартиру з зареєстрованим в ній відповідачем. За вказаною адресою проживає вісімнадцять років і за весь цей час ніколи не бачила відповідача.
Відповідач до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах є поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі.
Допитані в якості свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили факт не проживання відповідача ОСОБА_2 в будинку АДРЕСА_1 на протязі більше десяти років. Вказавши, що відповідач залишився зареєстрований під час купівлі квартири, але не проживав в ній.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до договору від 18.09.2001 року, зареєстрований в реєстрі за №1396 квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Згідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ч.ч.2,3 ст. 64 Житлового кодексу УРСР членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ч.4 ст.9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Судом встановлено, що в квартирі по АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , який за місцем реєстрації не проживає більше десяти років без поважних причин.
Таким чином, суд приходить до висновку, що не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, викладених у позовній заяві, та враховуючи що відповідач відсутній за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 , більш ніж один рік без поважної причини, домовленості з даного приводу між сторонами не було, суд вважає необхідним визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки порушуються права позивача, як власника будинку.
На підставі вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору.
На підставі і керуючись ст.7, 10, 15, 16, 60, 61, 88, 209, 213-218, 223 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В. Решетов