Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.05.2019 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого, судді Хитрука В.М.

при секретарі Хода Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бар Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ВП» Імпульс Плюс», з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації Барської районної державної адміністрації, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ВП» Імпульс Плюс» про визнання недійсним договору оренди землі, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.08.2013 він уклав договір оренди земельної ділянки терміном на 5 років із ТОВ «ВП» Імпульс Плюс». Навесні 2017 року він звернувся до відповідача та повідомив про те, що після завершення строку дії зазначеного договору бажає припинити його дію. Восени 2017 року позивач повторно звернувся до представника ТОВ «ВП» Імпульс Плюс», однак йому відмовили повернути земельну ділянку посилаючись на існування договору оренди строком на 20 років. Звернувшись до бухгалтерії ТОВ «ВП» Імпульс Плюс» позивач отримав екземпляр договору та виявив, що він його не укладав та не підписував, довіреності третім особам від свого імені укладати дані правочини не давав, зміст договору побачив вперше. Тому, позивач змушений звертатися до суду для захисту порушених прав та просив суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від НОМЕР_1 : НОМЕР_2 , площею 2,0235 га укладений між ним та ТОВ «ВП» Імпульс Плюс» щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_2 , площею 2,0235 га розташованої на території Гулівської сільської ради Барського району, Вінницької області та скасувати його державну реєстрацію.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «ВП» Імпульс Плюс» Єсик В.О. позов не визнав, заперечував проти його задоволення, пояснив, що позивач не обґрунтував належним чином позовні вимоги та не надав доказів, які свідчать про порушене своє право, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Наданий до суду позивачем висновок експерта незасвідчений належним чином та не відповідає вимогам ч. 5 ст. 106 ЦПК України, а саме у висновку експерта не зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Не доведено твердження позивача про те, що він укладав договір саме на 5 років, а не на 7 чи 10 років. Спірний договір було зареєстровано 23.09.2014 році, а отже позивач міг довідатися про існування даного договору, оскільки він був загальнодоступний. В такому випадку позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з позовом. Надані позивачем письмові докази не містять підпису позивача, а отже вказані документи є незавіреними, відповідно подані з порушенням вимог ЦПК України.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділу державної реєстрації Барської районної державної адміністрації, у судове не з`явився.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер НОМЕР_2 , площею 2,0235 га що розташована на території Гулівської сільської ради Барського району, Вінницької області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 .

З договору оренди землі від 05.08.2013 року № 135 який зареєстрований в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.02.2014 року, вбачається, що орендодавець ОСОБА_1 та орендар ТОВ «ВП» Імпульс Плюс» уклали договір про те, що орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено строком на 20 років.

Згідно акта приймання - передачі земельної ділянки в оренду, який є додатком до договору оренди землі, орендодавець ОСОБА_1 передав земельну ділянку в строкове платне користування.

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Тобто, як вольова дія правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля є бажанням наміром особи вчинити правочин, однак для вчинення правочину необхідно не тільки волю, а ще й доведення цієї волі до відома інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до роз`яснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Оскільки судом встановлено, що в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, то він є укладеним, а отже - оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним.

Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Судом встановлено, що позивач дійсно уклав та підписав договір оренди землі від 05.08.2013 року № 135 з ТОВ «ВП» Імпульс Плюс».

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 стверджував, що 05.08.2013 року уклав договір оренди землі з відповідачем на 5 років. Другий примірник договору чи його копію йому не надали. По закінченні п`ятирічного терміну дії договору позивач звернувся до відповідача з вимогою ТОВ «ВП» Імпульс Плюс» про повернення йому земельної ділянки у зв`язку з закінченням строку дії договору. Після повторного звернення до бухгалтерії ТОВ «ВП» Імпульс Плюс» позивачу надали екземпляр договору оренди землі, який укладений строком на 20 років. Зі слів позивача це відбувалося в кінці 2015 року, тобто коли п`ятирічний строк ще не завершився, що ставить під сумнів достовірність показів позивача.

На підставі ст. 106 ЦПК України позивачем надано до суду Висновок експерта за результатами проведення технічного дослідження документів № 3215/18-21 від 09.07.2018 з якого вбачається, що перший, другий та третій аркуші (сторінки) Договору оренди землі від 05.08.2013 року № 135 не є аркушами (сторінками) одного цілого документу, так як третій аркуш документу раніше являвся аркушем іншого документу.

Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно ч. 7 ст. 102 ЦПК України у висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Згідно ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно п.4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень № 1950/5 від 26.12.2012 у висновку експерта зазначається попередження експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Наданий до суду Висновок експерта № 3215/18-21 від 09.07.2018 не містить відомостей про те, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а відтак суд визнає його недопустимим та не бере його до уваги як доказ.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

У судовому засіданні 19.02.2019 судом було роз`яснено позивачу та його представнику право викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку. Однак, представник позивача пояснив, що відповідно до чинного законодавства експерт вважається попередженим про кримінальну відповідальність автоматично, а тому виклику до суду не потребує.

Відповідно до ч.2 ст. 13 ЦПК збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абзацу другого часини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі», строк дії договору оренди є однією з істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 31 Закону України «Про оренду землі», у разі закінчення строку, на який його укладено, договір оренди землі припиняється.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 147331150 від 29.11.2018 право оренди земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі 04.02.2014 між ОСОБА_1 та ТОВ «ВП» Імпульс Плюс» за договором оренди землі від 05.08.2013 року № 135 строком на 20 років (а.с.37).

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних спав про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Судом встановлено, що при укладені оспорюваного договору землі сторонами було дотримано вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Волевиявлення сторін правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. Правочин вчинений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Позивач отримував від ТОВ «ВП» Імпульс Плюс» орендну плату згідно договору оренди від 05.08.2013 року № 135, за всі роки користування землею, що стверджується відповідними відомостями про видачу орендної плати та не заперечується самим позивачем.

Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, позивачем не доведено його позовні вимоги, зокрема в частині самостійного визначення п`ятирічного терміну оренди землі, що не підтверджено жодним доказом, а тому вважається припущенням позивача, та в частині висновку про те, що перший, другий та третій аркуші (сторінки) Договору оренди землі не є аркушами (сторінками) одного цілого документу, оскільки висновок експерта № 3215/18-21 від 09.07.2018 є недопустимим доказом. Крім того, залишається недоведеним у якому році позивач звертався до відповідача з вимогою надати примірник договору оренди землі та з вимогою повернути земельну ділянку, адже отримані у судовому засіданні пояснення позивача суперечать обставинам викладеним у позові.

Заява представника відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності задоволенню не підлягає, оскільки в задоволенні позову слід відмовити через не недоведеність обставини, які мають значення для справи і на які позивач посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову слід відмовити, тому судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями ст. 203, 207, 215 ЦК України, Законом України «Про оренду землі», ст. 12, 13, 133,141, 229, 264, 265, 273, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ТОВ «ВП» Імпульс Плюс», з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ державної реєстрації Барської районної державної адміністрації, про визнання договору оренди землі недійсним, скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки - відмовити повістю.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Барський районний суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354, ст. 355 ЦПК України).

Суддя:

Повне судове рішення складено 27.05.2019