П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М., із секретарем судового засідання Лептугою С.С., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» та Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2019 року (повний текст складено 31 січня 2019 року), постановлене в приміщенні того ж суду у складі судді Гуденко О.А. у цивільній справі (єдиний унікальний номер 490/7475/18, номер провадження 22-ц/812/687/19, 22-ц/812/596/19 ) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Морське агентство «ІСМА» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант», ОСОБА_4, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_5 про стягнення страхового відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

06 вересня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю Морське агентство «ІСМА» в особі її представника (надалі - ТзОВ МА «ІСМА») звернулось до суду з позовом, який в подальшому уточнила, до Приватного акціонерного аовариства «Українська пожежно-страхова компанія» (надалі за текстом - ПрАТ «УПСК»), Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» (надалі за текстом - ТДВ «СК «Мотор-Гарант», ОСОБА_4 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_5, в обґрунтування якого послалась на те, що в результаті настання ДТП, яка мала місце 15.04.2018 біля 08.50 год. в районі будинку № 11 по вул. Чкалова в м. Миколаєві за участю транспортного засобу марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, а також належного позивачу транспортного засобу марки «Hundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6, останній автомобіль зазнав механічних пошкоджень. Відповідача ОСОБА_4 постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2018 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Автомобіль «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 був застрахований у страховій компанії ПрАТ «УСПК», а також у ТДВ «СК «Мотор-Гарант».

Того ж дня ПрАТ «УПСК» було повідомлено про настання страхового випадку - події дорожньо-транспортної пригоди від 15.04.2018 року та одночасно повідомлено про необхідність здійснення страхового відшкодування. Надано перелік всіх необхідних документів.

Окрім того, 20.04.2018 було складено Акт огляду транспортного засобу марки «Hundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1, з переліком наявних механічних пошкоджень, отриманих останнім внаслідок настання події ДТП.

У свою чергу ПрАТ «УПСК» надав відповідь, зі змісту якої вбачається, що винуватець ДТП, водій транспортного засобу марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_4, на час настання події ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем відповідного т/з, у зв'язку із чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0281864 від 13.08.2017.

Отримавши вказану вище відповідь та не погодившись зі змістом останньої, на адресу ПрАТ «УПСК» була скерована повторна заява про виплату страхового відшкодування із вимогою здійснити виплату грошових коштів в якості матеріальних збитків у розмірі 32137,87 грн., а також витрати на проведення грошової оцінки збитків у розмірі 1 500 грн., проте до часу звернення до суду із відповідною позовною заявою ПрАТ «УПСК» відповіді на повторне звернення не надав.

Саме тому, позивач посилаючись на норми митного національного законодавства, а також на нормативно-правові акти міжнародного права, вважає незаконною відмову ПрАТ «УПСК» у виплаті страхового відшкодування, що стало підставою для його звернення до суду за захистом його майнових прав.

Враховуючи наведене, позивачем заявлені вимоги до вказаних вище відповідачів, які складаються із вартості матеріальних збитків у розмірі 32 137,87 грн., 1 500 грн. витрат на проведення експертного дослідження, а також понесених позивачем судових витрат у вигляді сплати судового збору на розгляд зазначеної справи у розмірі 1762 грн., які просив стягнути з відповідачів солідарно (а.с.1-5, 82-86).

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2019 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Морське агентство «ІСМА» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант», ОСОБА_4, задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного Товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Морське агентство «ІСМА» в якості страхового відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошові кошти у розмірі по 13174,16 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Морське агентство «ІСМА» 2000 грн. матеріальної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Морське агентство «ІСМА» судові витрати у розмірі по 792,90 грн. з кожного.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Морське агентство «ІСМА» судові витрати у розмірі 176,20 грн. (а.с. 140-150).

Не погодившись із рішенням суду, ТДВ «СК «Мотор-Гарант» подало апеляційну скаргу, яка підписана директором, в якій просило скасувати рішення першої інстанції в частині стягнення з апелянта грошових коштів у розмірі 13174,16 грн. та судових витрат у розмірі 792,90 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТзОВ МА «ІСМА» у задоволені позовних вимог, заявлених до ТДВ «СК «Мотор-Гарант». Апеляційна скарга мотивована тим, що чинне законодавство дозволяє страхувальнику укладати декілька договорів страхування одного об'єкта з різними страховиками. У разі наявності на момент укладення договору страхування іншого чинного договору страхування того ж самого об'єкта від тих самих ризиків, страхувальник зобов'язаний повідомити про це страховика. Невиконання такого обов'язку тягне за собою нікчемність нового договору страхування. Тому поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/2077131, виданий ТДВ «СК «Мотор-Гарант» є нікчемним, оскільки страхувальник не виконав вимог ст. 989 ЦК України та ст. 17 Закону щодо повідомлення страховика про інші договори страхування (а.с. 180-184).

В апеляційній скарзі ПрАТ «УПСК» в особі представника, адвоката Овчаренка Р.В., зазначає, що у ПрАТ «УПСК» відсутні правові підстави вважати заявлену подію страховим випадком. З огляду на фактичні обставини справи та системний аналіз п. 1.4 ст. 1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV, ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України свідчать, що водій ОСОБА_4 на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_2, у зв'язку із чим не є особою, відповідальність якої застрахована, згідно з Полісом № АМ/0281864 від 13.08.2017 року. Крім того, відповідно до ЗУ №1961-IV страховиком не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарної вартості транспортного засобу, а сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (а.с. 155 - 164).

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Відзив на апеляційні скарги не надійшов.

В судове засідання апеляційного суду сторони, та треті особи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не з'явились.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній та додатково отриманими доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не відповідає наведеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.04.2018 біля 08.50 год. в районі будинку № 11 по вул. Чкалова в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_4, а також транспортного засобу марки «Hundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6 Постановою Заводського районного суду м. Миколаєва від 11.05.2018, яка набрала законної сили 22.05.2018 року, водія ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у межах санкції відповідної статті.

Також судом встановлено, що водій іншого транспортного засобу - ОСОБА_5 через деякий час після настання події ДТП від 15.04.2018, відповідно до наявних страхових полісів звернулась до ПрАТ «УПСК» та ТДВ «СК «Мотор-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Окрім цього, на адресу ПрАТ «УПСК» від водія ОСОБА_5 надійшла заява про виплату страхового відшкодування, у відповідь на яку ПрАТ «УПСК» надав відповідь, якою відмовив у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що винуватець дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_4 на час настання події ДТП не був законним (правомірним) володільцем та правомірним користувачем забезпеченого транспортного засобу марки «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_2, у зв'язку із чим не може вважатися особою, відповідальність якої застрахована за полісом, укладеним з ПрАТ «УПСК»

Не погодившись із цим, ОСОБА_5 через свого представника повторно звернулась до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування, яку ПрАТ «УПСК» взагалі проігнорував та відповіді до теперішнього часу не надав.

Після цього, ОСОБА_5, будучи уповноваженою особою від ТзОВ МА «ІСМА», звернулась до ФОП ОСОБА_8 з метою оцінки механічних пошкоджень транспортного засобу марки «Hundai Elantra», реєстраційний номер НОМЕР_1 та в подальшому отримала Звіт про оцінку, відповідно до якого розмірі збитків вказаного вище автомобіля в результаті ДТП становить 32 137,87 грн. (включаючи суму ПДВ на запасні частини та матеріали фарбування, а також втрату товарного вигляду). Суд також встановив, що цивільно-правову відповідальність забезпеченого транспортного засобу марки «Mazda 626» було забезпечено Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0281864, укладеним 12.08.2017 року між ПрАТ «УСПК» та ОСОБА_9, яким встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 100000 грн., франшиза 1000 грн., строком дії до 12.08.2018 року, а також Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2077131, укладеним 19.11.2017 року між ТДВ «СК «Мотор-Гарант» та МВ «Vitalino Grupe», яким не зазначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, а франшиза складає 1000 грн, строком дії до 19.11.2018 року (отже ліміт відповідальності вважається таким, що встановлено діючим законодавством в галузі страхування обов'язкової цивільної відповідальності власників наземних ТЗ).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що водій ОСОБА_4 правомірно (був законним користувачем) керував автомобілем «Mazda 626», реєстраційний номер НОМЕР_2, про свідчить довіреність, видана директором литовської компанії, яка є дійсною. Тобто суд прийшов до висновку про те, що страховий випадок настав, тому відповідно до вимог ст. 999 ЦК України та Закону № 1961-IV кожна страхова компанія-відповідач відшкодовує страхове відшкодування порівну. Суд не погодився з доводами ПрАТ «УПСК» щодо того, що СК не повинна відшкодовувати величину втрати товарної вартості в розмірі 5690,12 грн. При цьому погодився з тим, що в даному випадку відсутні підстави для стягнення суми ПДВ у розмірі 5289,55 грн. Стягуючи відповідну суму страхового відшкодування з ТДВ «СК «Мотор-Гарант», суд виходив з того, що вказана страхова компанія не довела факту того, що вона не була повідомлена страховиком про наявність діючого полісу відповідальності.

Висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам норм матеріального права.

У Законі України "Про страхування" від 7 березня 1996 року N 85/96-ВР зі змінами встановлено види обов'язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини першої статті 7). Закон "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.1004 року N 1961-IV (далі - Закон N 1961-IV) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до статті 6 Закону N 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 2 полісу АМ/0281864 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12 серпня 2017 року страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Згідно із пунктом 1.4 статті 1 Закону N 1961-IV особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Пунктом 1.6 статті 1 Закону N 1961-IV передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до положень статті 15 Закону України "Про дорожній рух" - право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до визначень Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року N 1306, у редакції чинній на час вчинення ДТП, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний талон на транспортний засіб.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний, зокрема, мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Із системного аналізу вказаних положень законодавства та умов укладеного між сторонами договору, вбачається, що необхідною умовою для виникнення обов'язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

У справі, що переглядається, установлено, що під час вчинення ДТП, водієм автомобіля марки "Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2", був відповідач ОСОБА_4

З протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 092153 від 15 квітня 2018 року, складеного працівником поліції, на момент вчинення ДТП ОСОБА_4 мав посвідчення водія, реєстраційний талон на транспортний засіб, тобто він керував транспортним засобом відповідно до вимог пункту 2.1 Правил дорожнього руху (а. с. 37-42).

Разом з тим матеріали справи свідчать про те, що автомобіль, яким він керував, перетнув митний кордон України 28.07.2017 року в зоні діяльності Одеської митниці ДФС та був ввезений гр. ОСОБА_3, зазначена адреса: АДРЕСА_1 в режимі тимчасового ввезення до 1 року (а.с. 460).

Це означає, що режим використання вказаного автомобіля, крім вищезазначених вимог, повинен узгоджуватись з нормами Митного Кодексу України.

Згідно з 4. ст. 380 МК (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.

Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Частиною першою статті 109 МК передбачено, що за заявою особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення, орган доходів і зборів надає дозвіл на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо товарів будь-якій іншій особі за умови, що така інша особа:1) відповідає вимогам, встановленим цим Кодексом; та2) приймає на себе зобов'язання особи, відповідальної за дотримання митного режиму тимчасового ввезення.

Наведена норми відповідає положенням пункту (b) I Додатка "C" Конвенції про тимчасове ввезення, відповідно до якої транспортні засоби приватного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення. Кожна Договірна Сторона може дозволити таке використання особою, яка постійно проживає на її території, зокрема якщо вона використовує його від імені і згідно з інструкціями користувача права на тимчасове ввезення.

В справі відсутні докази щодо надання дозволу органом доходів та зборів на передачу права використання режиму тимчасового ввезення щодо автомобіля марки "Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2" гр. ОСОБА_4

За такого є слушними доводи апеляційної скарги ПрАТ «УПСК» щодо того, що водій автомобіля марки "Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2" гр. ОСОБА_4 на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем зазначеного транспортного засобу.

Одночасно не заслуговують на увагу доводи позову, з якими погодився суд першої інстанції, щодо того, що наявність у відповідача ОСОБА_4 довіреності на право керування автомобілем марки "Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2", виданої власником транспортного засобу, свідчить про його правомірне користування.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону N 1961-IV не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК.

Враховуючи вищезазначене, положення ст. 6 Закону N 1961-IV, відсутні правові підстави вважати ДТП, що відбулося 15 квітня 2018 року за участю транспортного засобу автомобіля марки "Mazda 626, реєстраційний номер НОМЕР_2" під керуванням ОСОБА_4 є страховим випадком, а тому у ПрАТ «УПСК» та ТДВ «СК «Мотор-Гарант» не настав обов'язок щодо виплати страхового відшкодування за полісами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0281864 та відповідно № АМ/2077131.

Оскільки факт завдання шкоди позивачу не є страховим випадком, то потерпілий не позбавлений права вимагати відшкодування такої шкоди на підставі загальних правил, передбачених ЦК України, тобто на підставі ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Позивачем заявлено позов також до особи, яка визнана винною у скоєнні ДТП - ОСОБА_4 (а.с. 27). З урахуванням наведеного, саме він і повинен нести цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду.

Розмір завданої шкоди визначено звітом № 284/06-18 від 28.06.2018 року, проведеним особою, яка має право на проведення оціночної діяльності, в розмірі 32137,87 грн., що сторонами не оспорюється (а.с. 22-25).

Зазначену суму, а також витрати на підготовку експертного висновку на замовлення сторони в розмірі 1500 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 28.06.2018 року (а.с. 26), і витрати на оплату позивачем судового збору в сумі 1762,00 грн. (а.с. 34) слід покласти на відповідача ОСОБА_4, задовольнивши тим самим заявлений позов.

Висновок суду про те, що ст. 37 Закону N 1961-IV не передбачено такої підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування як відсутність страхового випадку, здійснений без урахування вимог п.6 ч.1 ст. 991 ЦК України, якою встановлено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі наявності інших підстав, встановлених законом.

Згідно з п.32.1 ст.32 Закону N 1961-IV відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Оскільки страховий випадок не настав, то для страховика і не виникла цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

За наведених обставин рішення суду першої інстанції відповідно до положень п.3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Витрати страхових компаній по сплаті судового збору у зв'язку із задоволенням апеляційних скарг слід покласти на позивача.

Керуючись ст. 367, 376, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити повністю, а апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2019 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Морське агентство «ІСМА» ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Морське агентство «ІСМА» на відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, 32137,87 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Морське агентство «ІСМА» судові витрати у розмірі 3262,00 грн.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю Морське агентство «ІСМА» до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» про стягнення страхового відшкодування відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Морське агентства «ІСМА» на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» судові витрати у розмірі по 2643,00 грн. кожному.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 26 квітня 2019 року