Справа № 199/1060/19
(2/199/1888/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

16.05.2019 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Куземі О.Г., за участю сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат, викликаних навчанням неповнолітньої дитини.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого сторони мають спільного сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останній знаходиться на утримання матері, оскільки є неповнолітнім та отримує освіту, бо навчається за контрактом в комунальному вищому навчальному закладі «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради», загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 44 000, 00 гривень. Також позивач зазначає, що понесла додаткові витрати в розмірі 287, 00 гривень на оплату проходження сином пробного зовнішнього незалежного оцінювання. Проте, відповідач жодної участі у додаткових витратах не несе, тому, зважаючи на викладене вище, позивач просить на підставі ст. 180-185 СК України стягнути з відповідача додаткові витрати на оплату навчання дитини, в розмірі 11 212 гривень 25 копійок, згідно договору про надання освітніх послуг.

Позивач у судовому засіданні надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні надав суду пояснення, відповідно до яких позовні вимоги не визнав в повному обсязі, оскільки за домовленістю з позивем ним були сплачені кошти за навчання сина, а пробне ЗНО він не вважає додатковими витратами, викликаними особливими обставинами.

Суд, вислухавши думки сторін, дослідивши наявні докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки № 12.5-30/607 від 25 вересня 2017 року Університету митної справи та фінансів ОСОБА_4 є студентом першого курсу денної форми навчання економічного факультету, навчається за кошти фізичних та юридичних осіб.

Згідно договору від 02 серпня 2017 року, про надання освітніх послуг, що укладений між Комунальним вищим навчальним закладом «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради» в особі директора Шаруна Ігоря Едуардовича та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 , загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 44 000, 00 гривень.

Відповідно до наданих квитанцій №1/143 від 02.08.2017 року, №0.0.944786316.1 від 20.01.2018 року, № 0.0..1 від 22.08.2018 року та № 0.0..1 від 22.12.2018 року, позивачем було сплачено грошові кошти за надані освітні послуги на загальну суму в розмірі 22000 гривень

Проте, в судовому засіданні було встановлено, що в період з 13.03.2018 по 30.08.2018 року відповідачем було перераховано на банківську картку позивача грошові кошти в сумі 15 000,00 та 5 000,00 гривень на покриття додаткових витрат на дитину. Вказаний факт підтвердила позивач в судовому засіданні, проте вона вважала, що вказані кошти відповідач перерахував їй кошти в рахунок погашення заборгованості по аліментам.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Оскільки позивач не довела суду, що отримані кошти є заборгованістю по аліментам, а навпаки, стверджувала суду, що виконавчий лист зі стягнення аліментів нею відізваний та написано заяву до органів ДВС щодо відсутності заборгованості по аліментам ще до отриманні вищезгаданих коштів, суд приходить до висновку що відповідач прийняв участь у додаткових витратах на навчання дитини шляхом сплати відповідних коштів на навчання сина. Щодо сплати позивачем грошових коштів за участь сина у пробному ЗНО, то суд вважає вказані витрати такими, що не викликані особливими обставинами, оскільки не є необхідними для отримання освіти.

Тому, суд вважає за доцільне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

З огляду на ч.1 ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути відшкодовані за рахунок держави.

Керуючись ст.185 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 5, 12, 13, 264-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя