Номер провадження: 22-ц/813/4134/19
Головуючий у першій інстанції Загороднюк В. І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

з участю секретаря Ткачука В.О.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Шанс-2013»

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2017 року про забезпечення позову у складі судді Загороднюка В.І.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ТОВ «Шанс-2013» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Одночасно ТОВ «Шанс-2013» звернулося до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просило забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2017 року заява ТОВ «Шанс-2013» про забезпечення позову задоволена. Накладений арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 а саме: на нежитлові приміщення офісів НОМЕР_4 та НОМЕР_5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду про забезпечення позову скасувати, відмовити ТОВ «Шанс-2013» у задоволені заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, та такою, що винесена з порушенням норм процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначає, що задовольняючи заяву судом не було встановлено, в порушення ч. 3 ст. 152 ЦПК України, що діяв на час винесення ухвали, чи співмірне забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлові приміщення із заявленими позовними вимогами, у зв`язку з чим ухвала підлягає скасуванню.

У своєму відзиві Досковська В.Г. , представник ТОВ «Шанс-2013» зазначає, що в апеляційній скарзі зазначені обставини, які не відповідають дійсності, а подача апеляційної скарги є способом затягування розгляду справи та уникнення відповідальності за порушення умов договору купівлі-продажу.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду підлягає зміні з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що між сторонами виник спір з приводу стягнення з відповідача ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1 821 249 гривен, та у випадку задоволення позову, саме ця сума підлягає до стягнення, тобто позовні вимоги мають майновий характер.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 суд виходив з того, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову існує ризик, що невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання судового рішення, внаслідок чого права та законні інтереси позивача будуть порушені.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбаченихстаттею150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.1ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позву, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в п.1, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 № 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю „ШАНС-2013" звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 1 821 249 гривен.

Предметом спору є вимоги майнового характеру, при цьому на момент розгляду заяви про забезпечення позову судом було встановлено, що відповідачу на праві приватної власності належать: нежитлові приміщення офісів НОМЕР_4 та НОМЕР_5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

При розгляді клопотання про забезпечення позову, суд першої інстанції, забезпечуючи позов та накладаючи арешт, не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим, ухвала суду підлягає зміні.

Так, до апеляційної скарги були надані звіти про незалежну оцінку вартості об`єктів на які було накладено арешт, та вартість яких на момент накладання арешту складає 6000095 гривні та 5999895, 50 гривен (а.с. 33-52).

Отже, наведене вище свідчить про те, що при накладанні арешту, у суду не було доказів вартості об`єктів нерухомості, які належать відповідачу, у зв`язку з чим, з урахуванням співмірності заявлених вимог в ухвалі суду необхідно зазначити, саме в якому розмірі підлягає забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що застосовані судом заходи забезпечення позову не будуть обмежувати господарську діяльність відповідача і не призведуть до порушення прав та законних інтересів інших осіб, оскільки сам по собі арешт нерухомого майна створює перешкоди власнику у його відчуженні, і не створює ніяких перешкод у користуванні належним власнику майном.

Суд першої інстанції належним чином обґрунтував винесене рішення, зазначивши яким чином невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог, у зв`язку з чим основні доводи апеляційної скарги відповідача на увагу не заслуговують.

Згідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, неповне зясування обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2017 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

Накласти арешт на майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) у розмірі в межах 1 821 249 гривень на

нежитлове приміщення офісу НОМЕР_4, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна - 28401946);

нежитлове приміщення офісу НОМЕР_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна - 28402490).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2019 року.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець