ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/3799/17 Головуючий суддя І інстанції Бондарєва І. В.
Провадження № 22-ц/818/2193/19 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2019 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Булавінової Юлії Володимирівни на заочне рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2017 року, ухвалене у складі судді Бондаревої І.В., по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив :

04 вересня 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до договору № б/н від 17.02.2010 відповідач отримав кредит у розмірі 1400,00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою становить між ним та банком договір, що підтверджено підписом в заяві.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту в розмірі та в строки, визначені тарифами, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань по кредитному договору, станом на 31.07.2017 р. має заборгованість у розмірі 28595,53 грн., яка складається з наступного: заборгованість по кредиту в розмірі 1359,63 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 21998,02 грн.; заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3400,00 грн., штраф ( фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф ( процентна складова) у розмірі 1337,88 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2017 року позов задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за Кредитним договором б/н від 17.02.2010 р. у розмірі 28595 грн. 53 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 1359,63 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 21998,02 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 3400,00 грн., штраф (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., а також штраф (процентна складова) у розмірі 1337,88 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзіпредставник ОСОБА_1 - Булавінова Ю.В. просить заочне рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказала, що банк звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності. При цьому у відповідача не збереглися документи, які стосуються кредитного договору, а оскільки відповідач, який з 2017 року мешкає за іншою адресою, не брав участі при розгляд справи у суді першої інстанції, то не зміг скористатися процесуальними правами у вигляді отримання цих доказів у позивача. Адвокатом був направлений до позивача запит про витребування необхідних документів, проте банк відмовив у наданні документів з посиланням на ст.60 Закону України «Про Банки і банківську діяльність».

Вважає, що у даному випадку було порушено принцип змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, право відповідача на справедливий розгляд та ефективний засіб юридичного захисту.

У своїх додаткових поясненнях представник відповідача - ОСОБА_1 . - адвокат Булавінова Ю.В. вказала, що згідно наданого позивачем розрахунку та п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк» в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку за поточною та простроченою заборгованістю з 30 до 34,80% з 01.09.2014, та до 43,20 % з 01.04.2015 року, що не відповідає положенням ст. 651 ЦК України щодо недопустимості односторонньої зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом, та - ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на день укладання кредитного договору 17.02.2010) про те, що встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Всупереч положенням ч. 1 ст. 1055 ЦК України про письмову форму кредитного договору, зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому не надано доказів на підтвердження, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі Відповідач підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи ознайомлений відповідач про їх зміст, що банку має право в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16.

Крім того, у вищезазначеному пункті 5.3 Умов вказано, що банк при зміні тарифів зобов`язаний не менш, ніж за 7 днів до ведення змін проінформувати клієнта. У тому числі про витяг по картрахунку відповідно до п. 4.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами вважається, що клієнт приймає нові умови. Матеріали справи не містять доказів повідомлення банком Відповідачу про зміну процентної ставки.

Таким чином, розрахунок суми боргу в частині заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 212998,02 грн. необґрунтований.

З розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається, що нарахування пені почалося ще 01.11.2011 року і тривало до 31.07.2017 року, тобто майже протягом 6 років, поза межами 1-річного строку позовної давності, встановленого п. 2 ч. 1 ст. 258 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови кредитного договору, належним чином не виконував своїх зобов`язань, а позивач повністю довів свої вимоги.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду щодо повної доведеності заявленого позову.

Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до договору № б/н від 17.02.2010 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого початкового кредитного ліміту 500 грн. на платіжну картку «Універсаальна», 55 днів пільгового періоду, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць, що дорівнює 30,00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, із можливістю збільшення кредитного ліміту із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно заяви на отримання вказаної кредитної картки ОСОБА_1 ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом під заявою він підтвердив цей факт.

Задовольняючи позов суд першої інстанції вважав встановленим, що Відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 31.07.2017 р. має заборгованість у розмірі 28595,53 грн., яка складається з наступного: заборгованість по кредиту в розмірі 1359,63 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 21998,02 грн.; заборгованість за пенею та комісією в розмірі 3400,00 грн., штраф ( фіксована частина) у розмірі 500,00 грн., штраф ( процентна складова) у розмірі 1337,88 грн.

Згідно з розрахунком заборгованості останній платіж відповідачем вчинено 19 вересня 2014 року в сумі 500 грн.

Однак до таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Суд першої інстанції не звернув уваги, що на підтвердження розміру заборгованості позивач надав до суду першої інстанції лише розрахунок заборгованості за договором б/н від 17.02.2010 року, який за своїм змістом є одностороннім аналітичним документом, а належність до справи доказу - доданої позивачем на підтвердження розміру заборгованості Умов та Правил надання банківських послуг достовірними доказами не підтверджено.

Суд не звернув уваги, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам, які висуваються до бухгалтерських документів у п. 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБУ № 566 від 30.12.1998 року щодо належних відомостей і даних про дату, місце і час складання первинного документа; про посади та підписи осіб, відповідальних за здійснення банківських операцій та правильність її оформлення; посади, прізвища та підписи осіб, які складали виписку.

При цьому позивач, всупереч свого процесуального обов`язку, передбаченого ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не надав належних доказів на підтвердження того, що у відповідача мається заборгованість за кредитом, на яку нараховувались проценти та штрафні санкції.

Наданий позивачем розрахунок у розумінні ст.ст. 77,79,80 ЦПК України не є належним, допустимим доказом.

За нормами частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України (договір приєднання), згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виписку з рахунку відповідача, який є належним та допустимим доказом на підтвердження існування дійсної заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» до суду всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надав.

При цьому колегія суддів також звертає увагу на процесуальний обов`язок позивача вчасно надавати до суду першої інстанції належні і допустимі докази, що передбачено ст. 83 ЦПК України. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, ч. 4 ст. 83 ЦПК України.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї, ч. 8 ст. 83 ЦПК України.

Оскільки у даній справі відсутні відомості про наявність передбачених у ч. 4 ст. 83 ЦПК України поважних причин у ненаданні до суду першої інстанції належних і допустимих доказів (бухгалтерських документів) про розмір боргу процентів за кредитом, що унеможливлює перевірку обґрунтованості наданого позивачем розрахунку суми позову, наступають негативні для позивача наслідки, передбачені у ч. 3 ст. 367 ЦПК України, згідно якої докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач не довів істотні умови укладеного між сторонами справи договору кредиту.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 634 ЦК України договір приєднання може бути укладено шляхом приєднання однією зі сторін до запропонованих умов, які встановлені іншою стороною у формулярах або інших стандартних формах. При цьому сторона, яка приєднується до них не може запропонувати свої умови договору.

У статті 638 ЦПК України викладені правила укладення договору:

1. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

2. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам і тарифами складає між сторонами кредитно-заставний договір.

Згідно 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Натомість надана позивачем копія Умов та правил не підписана відповідачем і тому не може бути належним чином ідентифікована в якості допустимого доказу укладення письмового договору на цих умовах. Поведінку позивача, який при укладенні договору кредиту не надає позичальнику Умови та Правила, на яких укладений договір кредиту, з точки зору стороннього спостерігача та загальних принципів цивільного законодавства, справедливість, добросовісність та розумність, не можна вважати добросовісною і такою, що сприяє правової визначеності укладеного договору.

Позивач не надав до суду першої та апеляційної інстанції належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи брав на себе зобов`язання відповідач зі сплати винагороди та неустойки в разі порушення зобов`язання з повернення кредиту у зазначених у розрахунку банка розмірах, чи в межах позовної давності позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Про те, що за відсутності таких даних не можна вважати доведеними позовні вимоги за аналогічних обставин було викладено правову позицію у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, від якої на день перегляду справи апеляційним судом не відбулося відступлення Великою Палатою Верховного Суду. Аналогічну правову позицію було викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 червня 23018 року у справі № 226/3556/15-ц (провадження№ 61-21373св18), яка також підлягає для застосування по цій справі.

Тому за недоведеності розміру заборгованості та змісту Умов та правил, на які погодився відповідач при підписання заяви, позовні вимоги є недоведеними, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

З огляду на те, що суд першої інстанції порушив вказані норми матеріального і процесуального права, а доводи скарги знайшли своє підтвердження, то відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України оскаржене рішення суду підлягає скасуванню, із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову, за його недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Булавінової Юлії Володимирівни задовольнити частково.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року змінити.

Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково. Зменшити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором б/н від 17.02.2010 року до розміру 2583,30 грн., яка складається із заборгованості по тілу кредиту 1359,63 грн. та 1223,67 грн. заборгованості по процентам.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в іншій частині - відмовити.

Зменшити стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в рахунок відшкодування судового збору, сплаченого за подачу позову до 144,54 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 17 травня 2019 року.

Головуючий Б. Яцина

Судді

П.В. Кісь.

О.М. Хорошевський.