КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/3859/18 Головуючий у І інстанції - Жук М.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/7871/2019 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року

у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

встановив:

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною заявою,мотивуючи свої вимоги тим, що з ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі від якого мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, служби у справах дітей щодо вчинення ним насильницьких дій.

Крім того, 16 лютого 2018 року близько 10 години на території парку в районі Оболонської площі під час спровокованого ОСОБА_1 конфлікту, він штовхнув її внаслідок чого, вона разом із дитячим візком у якому знаходилась дитина впала на землю.

Від падіння дитина отримала забій м`яких тканин лобної ділянки голови, а також психологічну травму.

Оскільки дії ОСОБА_1 підпадають під ознаки домашнього насильства, яке вчиняється ним систематично, ОСОБА_2 просила суд визначити терміном на 6 місяців обмежувальні заходи щодо ОСОБА_1 , а саме: заборонити йому спілкування з постраждалою дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонивши йому наближатись на відстань 100 метрів до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а також до інших місць частого відвідування постраждалою особою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року заяву задоволено частково.

Встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , та покладено на нього обов`язок у вигляді заборони наближатися на відстань 100 (сто) метрів до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Обмежувальний припис видано строком на 6 (шість) місяців.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не було встановлено випадків насильства стосовно заявниці та малолітньої дитини, а також ризиків настання насильства в майбутньому.

Натомість, судом встановлено наявність між батьками спору про визначення порядку участі у вихованні дитини, що не може розцінюватись як насильство в сім'ї.

Надані заявницею заяви до поліції та відповідні висновки в якості доказів не підтверджують сам факт вчинення ним протиправних насильницьких дій відносно своєї дитини, а підтверджує лише агресивну поведінку заявниці до нього та вчинення перешкод у вихованні ним його дитини та в побаченнях з нею.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, який обґрунтовувала тим, що судом було досліджено та проаналізовано такі докази як висновки Оболонського УП ГУНП в м. Києві від 11 серпня 2017 року, 15 вересня 2017 року, 07 травня 2018 року, 31 травня 2018 року з яких вбачається систематичність вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства та ініціювання конфліктів; лист служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 березня 2019 року з якого вбачається, що під час зустрічей з ОСОБА_1 постійно виникають конфлікти; консультативний висновок спеціаліста «Консультативно-діагностичного центру» Оболонського району м. Києва від 19 лютого 2019 року відповідно до якого у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено забій м`яких тканин лобної частини голови; протокол психоконсультаційного дослідження ТОВ «МЦ «Добробут» від 14 березня 2019 року, відповідно до якого, у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виявлено ознаки емоційного напруження, що може бути викликано стресовою сімейною ситуацією та наявністю страхів у зв`язку з цим.

Отже, судом зроблений вірний висновок про існування самого факту конфлікту, що виник 16 лютого 2019 року та свідком якого стала малолітня дитина.

Просила, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 17 грудня 2016 року, який розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 03 липня 2018 року.

Від шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі змісту висновку Оболонського УП ГУ НП в м. Києві від 11 серпня 2017 року вбачається, що під час конфлікту 06 серпня 2017 року ОСОБА_1 підвищував голос на ОСОБА_2 .

Згідно висновку Оболонського УП ГУ НП в м. Києві від 15 вересня 2017 року, до управління поліції зверталася ОСОБА_7 , мати заявниці, з приводу того, за місцем мешкання її доньки по АДРЕСА_1 , зять ОСОБА_1 ображає доньку та погрожує.

За змістом висновку Оболонського УП ГУ НП в м. Києві від 07 травня 2018 року, 12 квітня 2018 року по дорозі з вул. Тимошенка, 16 до АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , його сестра ОСОБА_8 знімали на відео ОСОБА_2 та її матір, а також вимагали повернення дитячої коляски, яка належить на праві власності ОСОБА_8

Відповідно до висновку Оболонського УП ГУ НП в м. Києві від 31 травня 2018 року, за адресою АДРЕСА_1 , 28 квітня 2018 року мав місце конфлікт між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з приводу того, що останній прийшов відвідати доньку ОСОБА_3 разом із сторонньою особою, а саме ОСОБА_9 , який знімав на відео їх зустріч.

Зі змісту листа Шевченківського районного в м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 11 березня 2019 року вбачається, що з ОСОБА_1 проведено соціально-педагогічну бесіду щодо вікових особливостей дитини та необхідності дотримуватись режиму дня відповідно віку, попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків.

З листа служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 01 березня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 надав пояснення, що під час зустрічей з ОСОБА_2 постійно виникають конфлікти.

Згідно витягу із ЄДРДР від 28 березня 2018 року до реєстру досудових розслідувань внесені відомості за ч.1 ст.125 КК України щодо нанесення 27 березня 2018 року ОСОБА_1 тілесних ушкоджень ОСОБА_7

Відповідно до протоколу психоконсультативного дослідження ТОВ «МЦ «Добробут поліклініка» від 14 березня 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено, що у дитини має місце емоційна напруга, що може бути викликана стресовою сімейною ситуацією, так і наявність страхів у з зв`язку з цим.

16 лютого 2018 року близько 10 години на території парку в районі Оболонської площі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мав місце конфлікт під час якого ОСОБА_1 штовхнув ОСОБА_2 , внаслідок чого, остання разом із дитячим візком у якому знаходилась малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , впала на землю.

З консультативного висновку спеціаліста «Консультативно-діагностичного центру» Оболонського району м. Києва від 19 лютого 2019 року вбачається, що у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено забій м`яких тканин лобної частини голови, що також вбачається із долученої до заяви фотографії дитини.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив із того, що дії ОСОБА_1 підпадають під ознаки фізичного та психологічного насильства щодо його дитини та колишньої дружини, а також існує вірогідність продовження чи повторного вчинення ним дій, що можуть спричинити настання більш тяжких наслідків ніж ті, що мають місце.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Відповідно до п.п.3,6,7,8 ч.1, ст.1 цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Враховуючи положення Закону України 2Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Частинами 2,3,4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Статтею 81 ЦПК Українипередбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п.п.10,11 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Разом з тим докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог не вказують на вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства.

Так, консультаційний висновок спеціаліста, не містить жодного доказу, що саме ОСОБА_1 заподіяв ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тілесні ушкодження.

Кримінальне провадження №0002345, на яке посилається заявниця, не є належним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України, з огляду на те, що кримінальне провадження на даний час не завершено, підозру не оголошено, а тому даний письмовий доказ не доводить вчинення будь-яких протиправних дій відносно заявника.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 посилалась на вчинення стосовно неї та доньки домашнього насильства, натомість будь-яких безумовних доказів вчинення такого насильства заявник суду не надала.

Факт звернення заявника до правоохоронних органів свідчить про наявність тривалого конфлікту між сторонами, але не підтверджує факт того, що ОСОБА_1 вчинив по відношенню до заявника, або доньки домашнє насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам, визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд помилково вважав, що заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та прийшов до хибного висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства щодо заявника та їх малолітньої дитини, тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.365,367,369,374,376,381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 березня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 23 травня 2019 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Д.О. Таргоній

С.О. Журба