ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2019 року

м.Суми

Справа №591/4604/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/2602/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенко В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2019 року в складі судді Грищенко О.В., ухвалене в м. Суми, повний текст якого складено 18 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 квітня 2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору, в зв'язку із чим станом на 31 липня 2016 року виникла заборгованість у сумі 26185 грн. 94 коп., яка складається з наступного: 2651 грн. 35 коп. - заборгованість за кредитом; 18811 грн. 45 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 грн. - заборгованість по пені та комісії; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1223 грн. 14 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 2651 грн. 35 коп. за тілом кредиту.

В ншій частині вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 1378 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити, скасувавши його в частині відмови в стягненні заборгованості з процентів, пені та штрафів та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив заме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він пвністю згоден з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

Крім того, відповідно до заяви відповідач зобов'язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті ПриватБанка.

Рішення суду не оскаржується у частині задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - Гакаля Р.В., представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 19 квітня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, за умовами яких відповідач отримала кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно витягу з банківського програмного комплексу, ОСОБА_1 по даному кредитному договору було отримано наступні картки: № НОМЕР_1 з терміном дії до 07/16, № НОМЕР_2 з терміном дії до 05/17 (а.с. 170).

На підтвердження позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 31 липня 2016 року становить 26185 грн. 94 коп., яка складається з наступного: 2651 грн. 35 коп. - заборгованість за кредитом; 18811 грн. 45 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3000 грн. - заборгованість по пені та комісії; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1223 грн. 14 коп. - штраф (процентна складова) (а.с. 5).

Рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» мотивоване тим, що Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи, всупереч вимогам ст. ст. 207, 1055 ЦК України та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідачем не підписані, їх оригінали відповідачу передані не були, а тому не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Тому суд вважав, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по відсотках, пені та комісії, штрафів задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявність у відповідача відповідних зобов'язань.

Проте, колегія суддів не повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

ОСОБА_1, підписуючи анкету-заяву, була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку (а.с. 6).

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач укладення кредитного договору не оспорювала, а з розрахунку кредитної заборгованості вбачається, що вона частково сплачувала заборгованість, користувалася кредитними коштами, зокрема, зі сплатою 30 % річних за користування кредитом, тобто погоджувалася з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами.

Таким чином, висновок місцевого суду про відсутність підстав для стягнення відсотків за користування кредитом, не відповідає фактичним обставинам справи.

Разом з цим, згідно з ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Однак, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останнім нараховувались проценти за користування кредитом на поточну заборгованість, виходячи зі ставки 30 % річних, з 01 вересня 2014 року - 34,80 %, а в подальшому, виходячи з 43,20 % (а.с. 5).

Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку збільшувало відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

На порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України жодних доказів про ознайомлення відповідача зі збільшеними розмірами процентної ставки, які б містили його підпис, банком надано не було, що є неприпустимим.

Тому, проценти за користування кредитними коштами мають нараховуватися банком у погодженому сторонами договору розмірі, виходячи із процентної ставки 30 % річних.

Суд апеляційної інстанції визначає розмір заборгованості за процентами, виходячи зі ставки 30 % річних за період з 01 вересня 2014 року (дата підвищення банком процентної ставки до 34,80 % річних) по 31 липня 2016 року (термін повернення кредиту), що підлягають стягненню з відповідача і становить 1546 грн. 62 коп. (2651 грн. 35 коп. х 30 % х 700 днів : 360 = 1546 грн. 62 коп.).

До цієї суми слід додати заборгованість за процентами, яка була нарахована банком по ставці 30 % до 01 вересня 2014 року в розмірі 1220 грн. 49 коп.

Таким чином, заборгованість зі сплати процентів, яка підлягає стягненню з відповідача становить 2767 грн 11 коп. (1220 грн. 49 коп. + 1546 грн. 62 коп.).

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення пені і комісії, штрафів (фіксованої частини та процентної складової), апеляційний суд виходить з наступного.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення (правова позиція, викладена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15).

Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості за договором. Порядок нарахування визначений у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за яким пеня складається з суми пені (1) та пені (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка за договором) / 30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. на місяць, нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсотками 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.

У той самий час, цією ж довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору у розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову (а.с. 7).

Отже, кредитним договором передбачена подвійна юридична відповідальність у вигляді пені та штрафу за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції з урахуванням обставин справи, балансу інтересів сторін стягує з боржника штраф, який складається з фіксованої частини 500 грн. та процентної складової 265 грн 92 коп. (2651 грн. 35 коп. (тіло кредиту) + 2767 грн. 11 коп. (відсотки за користування кредитом)) х 5%).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції на підставі п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсотках, пені та штрафів з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що із ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 2767 грн 11 коп.; штраф (фіксована частина) - 500 грн; штраф (процентна складова) - 265 грн 92 коп. з вирішенням питання про розподіл судових витрат. В іншій оскаржуваній частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Таким чином, загальний розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача складає 6189 грн. 38 коп. (враховуючи 2651 грн. 35 коп. заборгованості за кредитом, розмір якої позивачем не оскаржується).

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь позивача підлягають компенсації витрати у розмірі 310 грн. 67 коп. понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), тому, відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 лютого 2019 року в частині вирішення вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пені та штрафу скасувати і прийняти нову постанову щодо даних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 квітня 2013 року в сумі 3538 грн. 03 коп., яка складається з: 2767 грн. 11 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 765 грн. 92 коп. штрафу.

В задоволенні позову в іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» компенсацію судових витрат у розмірі 310 грн. 67 коп., понесених у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко