Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2019 Справа №607/480/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Боднар Ольги Володимирівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 пред`явив до суду позов до відповідача ОСОБА_3 , у якому просить стягнути із відповідача додаткові витрати, пов`язані із навчанням у розмірі 18000 гривень. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 листопада 2018 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі щомісячно до досягнення позивачем 23 років або до закінчення навчання. Однак, він продовжує навчання у Тернопільському національному економічному університеті на факультеті комп`ютерних інформаційних технологій на денній формі навчання, здобуваючи ступінь магістра, відповідно до Договору №118872 про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом та фізичною особою від 09 серпня 2018 року, а тому несе додаткові витрати пов`язані із здобуттям ним повної вищої освіти. Однак, його майновий стан не дозволяє йому самостійно здійснювати оплату за навчання. При цьому вказує, що відповідач ОСОБА_3 участі у додаткових витратах на нього як сина не здійснює, незважаючи на те, що є достатньо забезпеченим, щоб приймати участь додаткових витратах на навчання сина, що підтверджується купівлею відповідачем нерухомого майна . Оплата за надання освітніх послуг позивачу ОСОБА_1 складає 27200 гривень.

Від відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката Боднар О.В. надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, покликаючись на те, що позивач ОСОБА_1 є повнолітнім, і відповідно до ст. 6 СК України, не може вважатися дитиною. Відносини щодо утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання регулюються Главою 16 Сімейного кодексу України та зокрема ст. 199 СК України, згідно якої якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Також вказує, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 листопада 2018 року, ухваленого у цивільній справі №607/480/19 із нього ( ОСОБА_3 ) на користь позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти у твердій грошовій сумі, по 1500 гривень, щомісячно до досягнення позивачем 23 років або закінчення навчання. Предметом розгляду у цивільній справі № 607/17164/18 також були витрати на навчання ОСОБА_1 у Тернопільському національному економічному університеті на факультеті комп`ютерних інформаційних технологій на платній формі навчання згідно Договору №118872 про надання освітньої послуги від 09 серпня 2018 року. Таким чином, розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення суду від 19 листопада 2018 року будуть компенсовувати вартість навчання позивача у вищому навчальному закладі. З цих підстав вважає, вимогу позивача про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із його навчанням у Тернопільському національному економічному університеті на підставі ст. 185 СК України безпідставною. Також зазначає, що не відповідають дійсності твердження позивача про те, що він ( ОСОБА_3 ,) є достатньо забезпеченим, оскільки придбав у власність квартиру. Натомість квартира придбана ним ще у 2014 році, при тому, що на даний час, він перебуває на обліку у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості як безробітний та не отримує доходів. З цих підстав, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Від представника позивача ОСОБА_2 надійшла до суду відповідь на відзив, у якій покликається на те, що перебування відповідача на обліку як безробітного у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості свідчить про його намагання уникнути сплати додаткових витрат на сина, оскільки відповідач став на облік як безробітний у період судових процесів, пов`язаних із стягненням аліментів на позивача. Також, зазначає, що ВСУ звернув увагу на те, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Враховуючи вищенаведену правову позицію витрати пов`язані із утриманням дитини до досягнення нею 23-річного віку є окремими від додаткових витрат, які понесені позивачем у зв`язку із проходження навчання, а тому повинні стягуватись окремо, в незалежності від сплати аліментів відповідачем. За вказаних обставин просила позов задовольнити.

Від відповідача ОСОБА_3 та його представника адвоката Боднар О.В. надійшли до суду заперечення на відповідь на відзив, згідно яких вказують, що твердження позивача про те, що своїм відповідач перебуванням на обліку у Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості намагається уникнути сплати додаткових витрат є лише суб`єктивним, оціночним судженням позивача, оскільки на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано жодних доказів. Також, вважають, що не підлягає застосуванню у цій ситуації норма ст. 185 СК України, на якій ґрунтуються позовні вимоги позивача, оскільки вказана норма застосовується у випадку стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, однак, позивач ОСОБА_1 є повнолітнім, і відповідно до ст. 6 СК України не може вважатися дитиною. А тому, вважає, що фактично позивач просить стягнути витрати на своє навчання уже в друге, оскільки рішенням суду від 19 листопада 2018 року з нього уже стягнуто аліменти на користь позивача до закінчення ним навчання або досягнення 23 років. З цих підстав просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Нужда С.Ф. позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Боднар О.В. у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, з підстав, викладених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 січня 2019 року провадження у зазначеній справі було відкрито, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у поряду загального позовного провадження до суду не надходило.

За вказаних обставин, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03 квітня 2018 року стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи стягувати з дати звернення до суду 14 листопада 2017 року, і до 30 червня 2018 року дати завершення навчання за держзамовленням на факультеті комп`ютерних інформаційних технологій Тернопільського національного економічного університету.

З копії договору №118872 про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою укладеного 09 серпня 2018 року між Тернопільським національним економічним університетом та замовником ОСОБА_4 для одержувача ОСОБА_1 вбачається, що позивач ОСОБА_1 навчається на факультеті комп`ютерних інформаційних технологій за спеціальністю «Комп`ютерні науки» на денній платній формі навчання, освітній ступінь/освітньо-кваліфікаційний рівень магістр, строком навчання з 01 вересня 2018 року по 31 грудні 2019 року. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 27200 гривень, вартість одного місяця 1700 гривень.

Згідно наявної у матеріалах справи копії квитанції до прибуткового касового ордеру №3747 від 14 серпня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 оплачено відповідно до угоди №118872 вартість навчання ОСОБА_1 у розмірі 9000 гривень.

Також, 05 лютого 2019 року ОСОБА_4 оплачено вартість навчання ОСОБА_1 згідно з угодою №118872 у розмірі 9000 гривень, що стверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру №370 від 05 лютого 2019 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 19 листопада 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та ухвалено стягувати із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 31 серпня 2018 року до 11 вересня 2019 року дати досягнення 23 років, або закінчення навчання.

Згідно довідки №1055 виданої 04 жовтня 2018 року Тернопільським міськрайонним центром зайнятості, ОСОБА_3 перебуває на обліку як безробітний з 21 вересня 2018 року.

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 08 жовтня 2014 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,7 кв.м.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказує на те, що у зв`язку із продовженням навчання він несе додаткові витрати, пов`язані із здобуттям ним повної вищої освіти, які він вважає додатковими витратами в розумінні положень ст. 185 Сімейного кодексу України, що підлягають стягненню із відповідача.

Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою - третьою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193,198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 29 січня 2018 року (справа № 622/373/16-ц; провадження № 61-1717 св 18).

Відтак, правила та порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, передбачені ст. 185 СК України, не можуть бути розповсюджені на відносини між повнолітньою дитиною та її батьками.

При цьому, суд також бере до уваги те, що позивач скористався своїм правом, визначеним статтею 199 Сімейного кодексу України, звернувшись до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , який було задоволено та стягнуто з відповідача з відповідача на користь позивача аліменти на навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, до досягнення позивачем 23 років, або закінчення навчання. При цьому, як убачається із наданих стороною відповідача копій рішення суду від 19 листопада 2018 року та позовної заяви, за якою стягнуто даним судовим рішенням аліменти з відповідача на користь позивача, предметом розгляду у цивільній справі № 607/17164/18 також були витрати на навчання ОСОБА_1 у Тернопільському національному економічному університеті на факультеті комп`ютерних інформаційних технологій на платній формі навчання згідно Договору №118872 про надання освітньої послуги від 09 серпня 2018 року.

З урахуванням наведеного, суд вважає, вимоги позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат, пов`язаних із навчанням є безпідставними та необгрунтованими.

Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 89,141, 264, 265,268, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат, пов`язаних із навчанням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 13 травня 2019 року.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 : зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка