ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/10/19 Номер провадження 22-ц/814/1080/19Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А.Є. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого : Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Ряднина І.В.,

з участю адвоката Оніпко Т.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Диканського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

на ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Диканського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 із скаргою на бездіяльність начальника Диканського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області.

Скаргу обгрунтовано тим, що він 12.04.2011 року вироком Київського районного суду м.Полтави був засуджений за ч. 2 ст. 368 КК України, який 09.02.2012 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ змінений та остаточно призначено покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді 3 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є особистою власністю. 18.04.2011 року виданий виконавчий лист про конфіскацію 1/2 частини майна, яке є особистою власністю ОСОБА_1

20 листопада 2011 року державним виконавцем ВДВС Диканського РУЮ в Полтавській області складений акт опису та арешту майна до якого, окрім іншого, внесено житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , земельну ділянку, розміром 4,57 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельну ділянку загальною площею 0,43 га, для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, розташованих на території Водянобалківської сільської ради Диканського району Полтавської області.

06.12.2012 року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Вказуючи на те, що включений до акту опису та арешту майна житловий будинок разом з господарськими будівлями знаходиться в сільській місцевості, у якому він постійно проживає разом зі своєю сім`єю, і він входить до переліку майна, що не підлягає конфіскації за вироком суду, до того ж на його думку, не підлягають конфіскації земельна ділянка, на якій розташований будинок з господарськими будівлями, а також земельна ділянка призначена для ведення особистого селянського господарства, скаржник звернувся до начальника Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області із заявою про виключення з акту опису й арешту майна та зняття самого арешту із вищезазначеного майна.

Однак, вказана посадова особа, відмовила у знятті арешту з майна, мотивуючи це тим, що ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено чіткий перелік підстав для зняття виконавцем арешту.

Не погоджуючись з вказаною відмовою начальника Диканського РВ ДВС ГУТУЮ в Полтавській області та вважаючи її незаконною, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив: визнати дану відмову щодо порушення порядку накладення арешту на майно боржника, що підлягає конфіскації та внесення даного майна в акт опису та арешту від 20.11.2012 року - неправомірною; зобов`язати усунути порушення шляхом визнання акту опису та арешту майна державного виконавця Диканського РВ ДВС Слинька Сергія Олексійовича від 20.11.2012 року таким, що складений з порушенням порядку накладення арешту встановленого Законами України, а саме внесення в акт опису та арешту майна, яке не підлягає конфіскації; виключити з акту опису майна від 20.11.2012 року та зняти арешт з майна, згідно постанови про накладення арешту від 06.12.2012 року, як майно, що не підлягає конфіскації за судовим вироком, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , земельна ділянки, розміром 4,57 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , земельна ділянка 0,43 га та 0,25 га для ведення особистого сільського господарства та обслуговування житлового будинку, державний акт серія НОМЕР_2 .

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Диканського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Бринь Наталії Костянтинівни задоволено частково.

Визнано неправомірною відмову начальника Диканського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Бринь Наталії Костянтинівни щодо порушення порядку накладення арешту на майно ОСОБА_1 , яке підлягає конфіскації, та внесення такого майна в акт опису та арешту майна від 20.12.2012 року, складений державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції в Полтавській області.

Зобов`язано начальника Диканського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Бринь Наталію Костянтинівну усунути порушення шляхом визнання акту опису та арешту майна, складеного 20.11.2012 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Диканського районного управління юстиції в Полтавській області Слиньком Сергієм Олексійовичем, як такий, що складений з порушенням порядку накладення арешту, а саме внесення в акт опису та арешту майна, яке не підлягає конфіскації.

Зобов`язано начальника Диканського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Бринь Наталію Костянтинівну усунути порушення шляхом виключення з акту опису та арешту майна, складеного 20.11.2012 року, та зняти арешт з майна, накладений 06.12.2012 року постановою про накладення арешту, а саме:

- житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по АДРЕСА_1 , належного на підставі свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок, виданого ОСОБА_1 ;

- земельної ділянки, загальною площею 0,43 га, з яких 0,25 га призначено для обслуговування житлового будинку, а 0,18 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Водянобалківської сільської ради Диканського району Полтавської області, належної ОСОБА_1 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3 , виданого 30 серпня 1996 року, Водянобалківською сільською радою народних депутатів Диканського району Полтавської області.

В іншій частині скарги відмовлено в її задоволенні за безпідставністю.

З ухвалою суду не погодився Диканський РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області, начальник якого її оскаржив, просив скасувати, оскільки вважає, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права.

У апеляційній скарзі апелянт посилався на ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено обов`язок виконавця вживати всіх заходів щодо примусового виконання рішень.

Також у скарзі зазначено, що відповідно до ч.4 ст. 19 Закону та п.7.6.3 Інструкції на проведення виконавчих дій, у даному випадку (зокрема, у разі виконання конфіскації майна по вироку суду), до виконання було пред`явлено виконавчий документ разом із копією протоколу опису майна, складеного слідчим в ході кримінального провадження. А тому державним виконавцем правомірно було відкрито виконавче провадження та складено акт опису та арешту майна боржника згідно того переліку, який був вказаний у протоколі опису майна слідчого та іншого майна, яке було виявлено.

Під час здійснення опису та арешту майна 20.11.2012 року боржник був присутнім, проте зауважень не вносив та правом на оскарження дій виконавця не скористався.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 року залишити без змін, а скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 не погоджується із твердженнями виконавчої служби про складення опису та арешту майна згідно переліку слідчого, оскільки при проведенні виконавчих дій виконавець не повиненя дублювати дії слідчого, а вчиняє нові дії відповідні до чинного законодавства. Вважає, що державним виконавцем було порушено вимоги ст. 59 КПК України щодо переліку майна, що не підлягає конфіскації.

Щодо строків звернення в суд, ОСОБА_1 зазначив, що після отримання акта описту і арешту майна, його дружина ОСОБА_2 у 2015 році звернулася в суд із вимогами про виключення майна із акту опису, окрім того, ОСОБА_1 26.12.2018 року звертався до начальника виконавчої служби із заявою про порушення порядку накладення арешту на майно, проте йому було відмовлено у її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Задовольняючи частково скаргу, місцевий суд виходив з того, що житловий будинок та земельні ділянки були включені державним виконавцем до акту опису та арешту майна в порушення положень Закону, оскільки це нерухоме майно входило до Переліку майна, яке не підлягає конфіскації за судовим вироком.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів зауважує наступне.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ст.ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, установленими статтею 450 цього Кодексу, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Отже, як право на звернення зі скаргою в порядку цивільного судочинства, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, та його примусовим виконанням, яке вчиняється відповідним відділом державної виконавчої служби чи приватним виконавцем.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України.

Спеціальним законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є чинний Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 74 Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У поданій скарзі ОСОБА_1 просив визнати відмову начальника Диканського ВДВС ГТУЮ у Полтавській області щодо порушення порядку накладення арешту на майно боржника, що підлягає конфіскації та внесення даного майна в акт опису та арешту від 20.11.2012 року - неправомірною та зобов`язати усунути порушення шляхом визнання акту опису та арешту майна таким, що складений з порушенням порядку накладення арешту встановленого Законами України.

Тобто ОСОБА_1, як сторона виконавчого провадження (боржник) оскаржує законність дій державного виконавця, пов`язаних з виконанням судового рішення, ухваленого за правилами КПК України, та у зв`язку з порушенням державним виконавцем, на його думку, порядку виконання виконавчого документа, виданого на підставі вироку.

Положеннями статті 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеною нормою закону не встановлено порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконання вироку суду. Відсутнє і посилання на можливість такого оскарження за правилами ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Ця норма узгоджується з правилами адміністративної юрисдикції, передбаченими частиною другою статті 19 КАС України, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відділ державної виконавчої служби є уповноваженим органом приймати рішення по примусовому виконанню виконавчих документів з підстав, визначених чинним законодавством України. Здійснюючі делеговані йому функції в цій частині, відділ державної виконавчої служби діє як суб`єкт владних повноважень, рішення, дії або бездіяльність якого, його посадових осіб, сторони виконавчого провадження мають право оскаржити у порядку адміністративного судочинства, що відповідає завданням цього судочинства, передбаченим у статті 2 КАС України.

Оскільки у даному випадку стороною виконавчого провадження - боржником ОСОБА_1 - оскаржуються дії державного виконавця із складення акту опису і арешту майна від 20 листопада 2012 року з виконання вироку суду і законами України не встановлено іншого порядку оскарження цих дій, то колегія суддів приходить до висновку, що спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки правило статті 287 КАС України є універсальним.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у своїй постанові №586/77/17 від 27.03.2019 року.

Беручи до уваги викладене, а також вищевказані роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів приходить до висновку про закриття провадження по справі з огляду на те, що вирішення даного спору не належить до цивільної юрисдикції.

За таких обставин, апеляційна скарга Диканського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області підлягає частковому задоволенню, а ухвала Диканського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 рокускасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 255, 367, 368, 377, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів -,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Диканського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області - задовольнити.

Ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2019 року- скасувати.

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Диканського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області- закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні по виконанню вироку суду - в порядку адміністративного судочинства.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов