Справа № 646/8606/17
№ провадження 2/646/140/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.19 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

за участю секретаря Шинкарчук А.Я.

позивача ОСОБА_1

представників позивача: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, та просила зобов'язати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом знесення паркану та відновлення меж домоволодіння АДРЕСА_1 у відповідності до мирової угоди, затвердженої рішенням Народного Суду Червонозаводського району міста Харкова від 10.04.1954 та генерального плану від 18.02.1954.

Позовні вимоги мотивувала тим, що домоволодіння АДРЕСА_1 було поділено в натурі на дві частини на підставі Мирової угоди, затвердженої рішенням Народного Суду Червонозаводського району міста Харкова від 09.04.1954 у відповідності до генерального плану від 18.02.1954. Зазначеною угодою у користування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з однієї сторони, та ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з іншої сторони, виділено приміщення, перелік яких зазначено, та земельна ділянка.

Відповідно до генерального плану поділу домоволодіння в натурі був зведений паркан (на плані виділений червоною лінією).

24/48 часток домогосподарства АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_10 була успадкована по 1/2 частині ОСОБА_4 та ОСОБА_11 . Згодом після смерті ОСОБА_11 12/48 часток домоволодіння були успадковані його дружиною ОСОБА_11 .

07.09.2017 ОСОБА_11 подарувала позивачу належні їй 12/48 часток домоволодіння. У 2017 році позивач набула також право власності на 15/48 часток домоволодіння на підставі договору дарування.

Позивачу належать 27/48 часток домоволодіння, а відповідачу - 12/48 .

Позивач зазначає, що паркан, встановлений в 1954 році відповідно до Мирової угоди знесений, а замість нього був незаконно встановлений новий з порушенням між поділу домоволодіння. Новий паркан перешкоджає доступу до приміщень будинку Б-2 та частини земельної ділянки між будинком літера Б-2 та приміщенням літера Е, які належать до половину будинку, у якій їй належать 15/48 частин.

Відповідач відмовляється перенести паркан, чим порушує право на користування власністю позивача.

Позивач також не може потрапити до належних їй на праві спільної часткової власності 12/48 частин домоволодіння, оскільки позивач відмовляється надати ключі від хвіртки і на території домоволодіння бігають собаки. При цьому відповідач одноособово користується частиною будинку, яка належить сторонам в рівних частках.

Суду представником відповідача надано відзив на уточнену позовну заяву, в якій просить відмовити у задоволенні позову, зазначаючи наступне. Вимоги про зобов'язання відновлення меж суперечать ст.ст.106,107 ЗК України. Згідно з зазначеними нормами основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Встановлення меж земельної ділянки в натурі здійснюється на підставі розробленої та затвердженої документації. Тому вважав, що вимога про відновлення меж не застосовується до даних правовідносин. Вважала, що позивач не скористався своїм правом надання доказів та не надав належних та допустимих доказів у розуміння ст.ст.76,77 ЦПК України на підтвердження обставин, на які він посилається, як на підставу позовних вимог. Заявляючи вимогу про знесення паркану, позивач не вказує який саме паркан необхідно видалити, і які докази свідчать про причетність до створення цього паркану відповідача. Зауважує, що позивачем не наведено конкретних обставин, що заважають їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися саме її частинами - 15/48 та 12/48, оскільки вони не виділені в натурі. Тому вважає, що позивачем не доведено, що зведення огорожі чинить позивачу перешкоди у користуванні своєю будівлею. Звертає увагу на невідповідність даних, зазначених у мировій угоді затвердженій судом.

15.06.2018 представником позивача до суду надано відповідь на відзив. Вважає посилання відповідача на ст.ст.105-109, 158 ЗК України недоречним, оскільки позовні вимоги не містять вимог щодо встановлення або відновлення меж земельних ділянок. Посилання відповідача стосовно невизначення який саме паркан необхідно видалити недоречне, оскільки домоволодіння ділить на дві частини лише один паркан, про що зазначено в позові. Даний паркан наведено у генеральному плані поділу домогосподарства від 1954 року і виділено на кресленнях червоною лінією, а у технічному паспорті 2013 року паркан визначений чорною лінією. Також зазначає, що позивач не стверджує, що саме відповідач встановила паркан, який порушує її право користування своїм майном і пропонує відповідачу погодитись на перенесення паркану в межах поділу домоволодіння АДРЕСА_1 у відповідності до Мирової угоди, затвердженої рішенням Народного Суду Червонозаводського району м.Харкова від 09.04.1954 та генерального плану від 18.02.1954. Позивач стверджує, що паркан перешкоджає доступу до приміщень 5-3, 5-4, 5-5, 5-6,5-7, 5-8 в будинку літ.Б та частини земельної ділянки між будинком літ.Б та приміщенням літ.Е. Паркан, встановлений в порушення закону перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Також не може потрапити до належних їй приміщень домоволодіння, оскільки відповідач відмовляється надати ключі від хвіртки і по домоволодінню бігають собаки, яких ОСОБА_4 відмовляється ізолювати. Рішення суду від 09.04.1954, яким затверджено Мирову угоду, набрало законної сили і поділ домоволодіння АДРЕСА_1 чинний для наступних користувачів домоволодіння. Різницю у площі приміщень, зазначену у мировій угоді та у технічному паспорті, пояснює самочинним переобладнанням відповідачем частини приміщень у зазначеному вище домоволодінні.

Представником відповідача подано до суду заперечення. Вважає, що у відповіді на відзив позивач спростувала свої попередні аргументи щодо порушення її прав та інтересів шляхом будь-яких дій відповідача, що свідчить про безпідставність позовних вимог та обрання неналежного відповідача.

13.12.2017 ухвалою судді відкрито провадження у справі.

21.06.2018 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

24.10.2018 до суду представником відповідача подано клопотання про закриття провадження на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у задоволенні якого судом було відмовлено.

Позивач та його представники у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 належить 15/48 частин житлового будинку №8 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 07.07.2017, укладеного між ОСОБА_12 як дарувальником та ОСОБА_1 як обдарованою, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А., зареєстровано в реєстрі за №1946. Право власності на 15/48 часток домоволодіння зареєстровано за позивачем, що підтверджується витягом №91480160 від 07.07.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Крім того, ОСОБА_1 належить 12/48 часток у праві спільної власності на два житлові будинки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 з відповідною часткою надвірних будівель на підставі договору дарування від 07.09.2017, укладеного між ОСОБА_11 як дарувальником та ОСОБА_1 як обдарованою, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Варніковою К.В., зареєстровано в реєстрі за №2815. Право власності на 12/48 часток домоволодіння зареєстровано за позивачем, що підтверджується витягом №96596459 від 07.09.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Відповідачу ОСОБА_4 належить 12/48 часток двох житлових будинків з відповідною часткою надвірних будівель, розташованого в АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2007, посвідченого державним нотаріусом Першої харківської державної нотаріальної контори Цукановою О.В. Частину домоволодіння ОСОБА_4 успадкувала після батька ОСОБА_10

Таким чином, загалом частки позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_4 складають 29/48 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , власник інших 9/48 часток позивачем суду не повідомлений та не залучений до розгляду справи.

Відповідно до мирової угоди, укладеної 09.04.1954 між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , з однієї сторони, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , з іншої сторони, та посвідченою судом 09.04.1956 сторони домовилися провести реальний розподіл належного їм домоволодіння по АДРЕСА_1 наступним чином:

будинок літ. «А» - кімнати за №№1-4, 1-5, 1-7, 1-6, 1-8 та 1-9 загальною площею 79,20 кв.м, веранда 1-1, 1-2, та 1-3 загальною площею 12,80 кв.м; будинок літ. «Б»(флігель двоповерховий) - житлові приміщення по плану 5-3, 5-4, 5-5, 5-6, 5-7 та 5-8 загальною площею 57,20 кв.м, веранда 5-1,5-2 та сіни 4-1 - а (знизу) загальною площею 13,20 кв.м, підвальне приміщення 3-1, 3-2, сарай літ. «Е» та половина сараю літ. «Ж», вбиральня літ. «З» та льох літ. «В» перейшли у користування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;

в будинку літ. «А» - кімнати за №№2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8 та 2-9 загальною площею 79,10 кв.м, веранда - 2-1, 2-2 загальною площею 13,5 кв.м, в будинку літ. «Б» житлові приміщення по плану №№4-2, 4-3, 4-4, 4-5 та 4-6 загальною площею 52 кв.м, сіни 4-1 площею 2,80 кв.м, підвал 3-3 площею 9 кв.м, половина сараю літ. «Ж», вбиральня літ. «Д» та льох літ. «Г» перейшли у користування ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Відповідно до п.9 Мирової угоди встановлення паркану, згідно з генеральним планом, позначеного червоною лінією, позивачі прийняли на себе.

З технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 виготовленого 10.09.2007, вбачається, що станом на 23.07.2007 домоволодіння складається з житлових будинків літ. «А-1», «Б-2», підвалу літ. «Бп», прибудов літ. «б», «а», «а1», льохів літ. «В», «Г», сараїв літ. «Е», «И», навісів літ. «Н», «О», вбиральні літ. «П», огорож №№1,2,4,5,6. Огорожа, що розділяє домоволодіння, позначена на плані №4.

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 виготовленим станом на 23.01.2013 домоволодіння складається з тих самих будівель, що зазначено у попередній редакції технічного паспорту станом на 23.07.2007. Будівля літ. «а1» - самовільна побудова. Також зазначено про самовільні переобладнання приміщень у домоволодінні. Огорожа, що розділяє домоволодіння, позначена на плані №4.

Здійснення самочинного переобладнання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується листом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» адресованого адміністрації Червонозаводського району Харківської міської ради.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №10459377 від 24.07.2007 ОСОБА_4 успадкувала 12/48 часток двох житлових будинків з відповідною часткою надвірних будівель в АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 . Свідоцтво про право на спадщину отримала 24.07.2007, номер в реєстрі №1-1235. Право власності за ОСОБА_4 зареєстровано 07.08.2007.

Генеральний план (схема) ділянки АДРЕСА_1 від 18.02.1954 містить огорожу (паркан), позначений на оригіналі червоною лінією, який відповідно до Мирової угоди від 09.04.1954 повинні були встановити ОСОБА_13 та ОСОБА_9

Актом обстеження від 22.02.1954 на запит Нарсуду 3-ої дільниці Червонозаводського району м.Харкова запропоновано варіанти поділу домоволодіння в АДРЕСА_1 , між двома групами співвласників: перша група - ОСОБА_8. та ОСОБА_14 ; друга - ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Також в матеріалах справи міститься схематичний план земельної ділянки житлового будинку по АДРЕСА_1 , який не містить дати виготовлення, на якому огорожа №4, що ділить домоволодіння, має інший вид ніж у генеральному плані та технічних паспортах станом на 23.07.2007 і станом на 23.01.2013. Крім того, огорожа №4, яка поділяє домоволодіння, на генеральному плані та на двох технічних паспортах наданих суду, відрізняється.

Надані відповідачем копії акту про підтвердження факту проживання ОСОБА_4 за місцем реєстрації, квитанції щодо оплати комунальних послуг ОСОБА_4 , договору про надання споживчого кредиту, довідки про виконання кредитних зобов'язань, копії платіжних документів щодо купівлі будівельних та інших матеріалів, суд відхиляє як неналежні, тобто як такі, що не містять інформацію щодо предмета доказування.

З акту обстеження від 22.02.1954 вбачається, що червоною лінією на генеральному плані позначено поділ земельної ділянки між групами співвласників.

Як зазначено вище, пунктом 9 укладеної між групами власників Мирової угоди від 09.04.1954 встановлення паркану, згідно з генеральним планом, позначеного червоною лінією, ОСОБА_13 та ОСОБА_9 прийняли на себе.

Суду не надано достовірних доказів на підтвердження того, що паркан було встановлено у вигляді визначеному генеральним планом від 18.02.1954.

З технічних паспортів станом на 23.04.2007 та станом на 23.01.2013 вбачається, що огорожа №4 має однаковий вид.

Таким чином, на момент набуття відповідачем права власності на частку домоволодіння (24.07.2007) паркан, який ОСОБА_1 просить зобов'язати знести відповідача, мав вигляд відмінний від визначеного генеральним планом.

Суд не має можливості встановити який вигляд мав паркан, що розділяє домоволодіння, на момент набуття права власності позивачем на 15/48 часток 07.07.2017 та на момент набуття права власності на 12/48 часток 07.09.2017, оскільки не надано доказів, які б надали можливість встановити цю обставину.

Крім того, позивачем придбано частки домоволодіння у власників часток, які Мировою угодою від 09.04.1954 було визнано за різними групами співвласників.

У 1954 році домоволодіння було поділено між двома групами співвласників, на момент звернення до суду склад власників змінився. До учасників справи залучено двох співвласників: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 При цьому позивачем не залучено до участі у справі співвласника або співвласників, яким належать 9/48 часток домоволодіння.

ОСОБА_1 було придбано 12/48 часток домоволодіння у правонаступника власників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 і 15/48 часток - у правонаступників ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , тому поділ домоволодіння на умовах Мирової угоди затвердженої Народним Судом Червонозаводського району м.Харкова 09.04.1954 не може бути обов'язковим для нових співвласників.

Позивач, заявляючи вимогу до ОСОБА_4 про відновлення становища, яке існувало до порушення, не надає доказів існування паркану, який виділено червоним кольором на генеральному плані, знесення його відповідачем та встановлення іншого паркану.

ОСОБА_1 зазначає, що відсутність ключа від хвіртки частини домоволодіння, яким користується відповідач, та наявність на території цієї частини домоволодіння собак заважає їй користуватися майном. Таким чином, приведення паркану, що ділить домоволодіння АДРЕСА_1 до вигляду, позначеному у генеральному плані 18.02.1954, не надасть можливості позивачу користуватися домоволодінням.

Крім того, вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача знести паркан та відновити межі поділу домоволодіння у відповідності до Мирової угоди суперечать наданим у відповіді на відзив поясненням. Позивач зазначає, що пропонує відповідачу погодитися на перенесення паркану в межах поділу домоволодіння у відповідності до мирової угоди від 09.04.1954 та генерального плану від 18.02.1954. Відповідач, в свою чергу, відмовляється перенести паркан. При цьому позивач не надає доказів на підтвердження обговорення питання перенесення паркану з відповідачем та відмови останньої.

Представником позивача надано листування між сторонами щодо придбання ОСОБА_4 у ОСОБА_1 належних їй часток у домоволодінні АДРЕСА_1 . З листування вбачається, що домовленості між сторонами не досягнуто.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Ч.1, ч.2 ст.358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно з ч. 3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ч.4 ст.358 ЦК України встановлює, що якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Дійсно позивач ОСОБА_1 , як власник частини домоволодіння АДРЕСА_1 , має право користуватися та розпоряджатися належним їй майном, проте обраний позивачем спосіб захисту та визначення особи, яка, на думку позивача, порушила її права шляхом зведення паркану, що ділить домоволодіння, не відповідають обставинам справи, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню. Крім того, до справи не залучено власників (власника) 9/48 часток спірного домоволодіння, при цьому рішенням суду може бути вирішено питання про їхні права, інтереси та обов`язки, що також перешкоджає прийняттю законного рішення та має наслідком в обов`язковому порядку скасування судового рішення суду першої інстанції (п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими, тому приходить до висновку про відмову в позові повністю.

Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та покладається на позивача в повному обсязі в зв'язку з відмовою у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265,273,354,355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017): до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України: апеляційна скарга подається апеляційному суду (Харківський апеляційний суд) через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення (Червонозаводський районний суд м.Харкова).

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 20 травня 2019 року.

Суддя: В.А.Єжов