Провадження № 22-ц/801/981/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Король О. П.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2019 рокуСправа № 127/24625/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С.К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Топольської В. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Вінницька міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу №127/24625/17 за апеляційною скаргою адвоката Семенюка Івана Васильовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2019 року, ухвалене у складі судді Короля О. П. у залі суду, повне судове рішення складено 15 березня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позов обґрунтовано тим, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року затверджено мирову угоду, укладену між сторонами 04 жовтня 2015 року, за умовами якої встановлено порядок користування будинком, господарськими будівлями і спорудам, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Указане домоволодіння знаходиться на земельній ділянці, яка згідно з експлікацією схематичного плану земельної ділянки садибного (індивідуального) житлового будинку складає 1 704 м 2 відповідно до рішення № 8/252 виконкому Вінницької міської Ради депутатів трудящих від 21 березня 1955 року.

Згідно з рішенням Вінницької міської ради від 18 серпня 2017 року № 835 21 сесії 7 скликання сторонам надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) громадян в межах м. Вінниці.

Посилається на те, що між сторонами існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, оскільки співвласники житлового будинку мають право на виділення їм у користування тієї частки земельної ділянки, яка є пропорційною їхнім часткам у житловому будинку.

У зв?язку з цим позивач просив, з урахування уточнених позовних вимог, встановити між сторонами порядок користування земельною ділянкою, площею 1 704 м2, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 пропорційною їх часткам у житловому будинку відповідно до варіанту 2 додатку 2 висновку судової земельно-технічної експертизи № 427 від 12 вересня 2018 року; встановити право земельного сервітуту, визначити межі проїзду та порядок користування земельною ділянкою між сторонами.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками указаного будинковолодіння можливе лише в межах 1 000 м2, з огляду на існування рішення Вінницької міської ради № 835 від 18 серпня 2017 року, а частина земельної ділянки понад 0,10 га, яка знаходиться у фактичному користуванні сторін може бути передана особам в користування (оренду) або набута у власність шляхом викупу.

Обраний позивачем варіант встановлення порядку користування земельною згідно з варіантом № 2 судової земельно-технічної експертизи містить значне відхилення від ідеальної частки співвласників.

Крім того, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині встановлення земельного сервітуту, оскільки позивачем не надано дозвільних документів на влаштування вигрібної ями, а саме: погодженого висновку з санепідемстанцією щодо влаштування вигрібної ями та виготовленої проектної документації на влаштування вигрібної ями.

Сторони у справі не є власниками земельної ділянки або землекористувачами, а рішення органу місцевого самоврядування, яким закріплювалася спірна земельна ділянка за домоволодінням дає лише право на оформлення земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

05 квітня 2019 року адвокат Семенюк І. В. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2019 року для розгляду указаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 квітня 2019 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано строк для подання учасниками справи відзивів на апеляційну скаргу.

Ухвалою цього ж суду від 06 травня 2019 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Аргументи апеляційної скарги

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції порушено право позивача на судовий захист, а також безпідставно не взято до уваги висновок судової земельно-технічної експертизи, який визначає варіанти встановлення порядку користування сторонами спірною земельною ділянкою та способи вирішення спору та не надано йому належної правової оцінки.

Крім того, місцевим судом залишено поза увагою те, що відповідачі, скориставшись принципом диспозитивності судового процесу, визнали позов та проти його задоволення не заперечували.

Також суд дійшов помилкового висновку, що відповідно до рішення Вінницької міської ради сторони мали право лише на оформлення земельної ділянки, оскільки вони відкрито і безперешкодно нею користувалися майже шістдесят років.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Вінницької міської ради Олексюк Т . С. посилається на безпідставність аргументів апеляційної скарги, указує на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд надав належну правову оцінку поданим сторонами доказам, правильно визначив характер спірних правовідносин та правильно застосував норми матеріального права.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи протягом встановленого судом строку не надійшли.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 8/252 від 21 березня 1995 року за домоволодіння АДРЕСА_3 зареєстрована земельна ділянка загальною площею 1 704 м2.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 листопада 2015 року затверджено мирову угоду по справі № 127/18994/15-ц, укладену між сторонами 04 жовтня 2015 року, у якій вони дійшли згоди щодо порядку користування індивідуальним будинком по АДРЕСА_1 , а також приміщеннями і господарськими спорудами.

Згідно з рішенням Вінницької міської ради № 835 від 18 серпня 2017 року ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 1 000 м2.

На підставі цього рішення 17 квітня 2018 року розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ДП «Поділлягеодезкартографія».

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру, земельній ділянці по АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 .

Під час судового розгляду справи ухвалою Вінницького міського суду від 22 березня 2018 року було призначено проведення судової земельно-технічної експертизи, на виконання якої судовим експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» надано експертний висновок № 427 від 12 вересня 2018 року, відповідно до якого сторонам запропоновано п?ять варіантів встановлення порядку користування земельною ділянкою площею 1 649 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Частина 3 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно з частиною 1 статті 88 ЗК України володіння, користування, та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини 4 статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання у його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

Відповідно до частини 4 статті 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди,

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

За змістом статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Положеннями статті 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, а саме: громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками указаного домоволодіння можливе лише в межах 1 000 м2, з огляду на існування рішення Вінницької міської ради № 835 від 18 серпня 2017 року, а запропонований судовим експертом варіант 2 порядку користування спірною земельною ділянкою містить значне відхилення від ідеальної частки співвласників.

Відповідно до статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Отже, земельний сервітут може бути встановлений судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту, у разі недосягнення домовленості між цією особою та власником (володільцем) земельної ділянки. Однак, жодних доказів щодо недосягнення домовленості між співвласниками домоволодіння матеріали справи не містять.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку про те, що позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами наявність дозвільного документа на влаштування вигрібної ями, а нотаріально посвідчена заява співвласників на надання такого дозволу не є у розумінні законодавства дозвільним документом на її влаштування.

Разом з тим, судом першої інстанції правильно встановлено і відсутність правових підстав для встановлення проїзду на земельній ділянці загального користування між співвласниками земельної ділянки та КЗК «Вінницька міська центральна бібліотечна система», оскільки останній не залучався до участі у справі.

Посилання заявника на те, що співвласники користуються земельною ділянкою протягом тривалого часу і відповідно до статті 119 ЗК України набули на неї право власності за набувальною давністю, колегією суддів не приймається до уваги, оскільки передача земельної ділянки у власність або у користування громадянам за набувальною давністю здійснюється на підставі рішення органу державної влади. Натомість, матеріали справи не містять доказів звернення співвласників земельної ділянки до відповідних органів з відповідним клопотанням.

Доводи заявника в апеляційній скарзі щодо неправомірності відмови судом у задоволенні позову за умови визнання відповідачами позову не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки саме по собі визнання позову не покладає на суд обов?язку щодо прийняття рішення про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 ЄКПЛ зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно визначився із характером правовідносин, застосував норму матеріального права, що підлягає застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а ОСОБА_2 на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Семенюка Івана Васильовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 березня 2019 року без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок держави.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Підпис С. К. Медвецький

Судді: Підпис С. Г. Копаничук

Підпис В. В. Оніщук

Згідно з оригіналом

Головуючий С. К. Медвецький