КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6397/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Немировської О.В.,

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року,

встановив:

у серпні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії (бездіяльність) відповідача щодо споживача ОСОБА_1 в період з 25 липня 2007 року протиправними, встановити факт надання відповідачу ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення неналежної якості та зобов`язати відповідача у місячний строк здійснити перерахунок розміру оплати за надані ОСОБА_1 послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у зв`язку з їх наданням неналежної кількості та якості, з врахуванням встановленого факту не проживання його матері - ОСОБА_2 з липня 2007 року по теперішній час та дочки - ОСОБА_3 з 11 вересня 2015 року по теперішній час, а саме відповідно до пп. 2, 3, 7 Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, затвердженого постановою КМ України від 17.02.2016 №151.

Рішенням Печерського районного суд м. Києва від 28 грудня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильність встановлення судом обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів позивача, неподання доказів відповідачем, неправильне визначення судом правовідносин.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним в квартирі до 23 червня 2016 року була зареєстрована його матір ОСОБА_2 та зареєстрована дочка ОСОБА_3 , яка фактично в квартирі не проживає з вересня 2015 року.

01 липня 2016 року він уклав з відповідачем Договір №0182245 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, в якому було зазначено, що він має пільгу відповідно до Закону України «Про Національну поліцію», кількість членів сім`ї - 3, надання послуг - без лічильника.

20.07.2017 в квартирі було встановлено лічильники холодного та гарячого водопостачання. 16.07.2018 йому надійшов рахунок-повідомлення про нарахування ПрАТ АК «Київводоканал» заборгованості в сумі 2 528 грн. 31 коп. До встановлення лічильника відповідач нараховував йому набагато більшу сплату за послуги з постачання холодної води та водовідведення з 2014 року до 01 липня 2016 включно на трьох осіб по 31-33 куб. м., тоді як за істинними показниками лічильника холодної води такі витрати становлять 4,5 куб. м. взимку та 9 куб. м. влітку. З 25 липня 2017 року по 11 вересня 2015 в квартирі проживало всього 2 особи - він та дочка, а з вересня 2015 року - тільки він. Тому позивач вважає, що відповідач незаконно нараховував йому сплату за централізоване постачання холодної води з розрахунку на 3 осіб. Тому він вважає, що відповідач не виконує свої обов`язки з надання йому комунальних послуг, які передбачені Договором №0182245 від 01.07.2016. також позивач зазначав, що має пільгу з оплати комунальних послуг з розмірі 50% як пенсіонер МВС України, однак виконавець послуг не враховує його пільгу з липня 2015 року при нарахуванні оплати послуг. 29 червня 2016 р. він подавав заяву до відповідача, в якій просив не враховувати його матір та дочку в нарахуванні оплати за централізоване постачання холодної води, про що надавав докази, однак відповіді не отримав. 15 грудня 2016 року він склав претензію про неналежне надання послуг виконавцем, в якій просив встановити причину нарахування йому боргу в сумі 1 005 грн. 11 коп. та внести зміни в п. 1.2 Договору, зазначивши, що загальна кількість мешканців становить - 1 особа, відповіді на яку також не отримав.

В зв`язку з цим позивач просив визнати дії (бездіяльність) відповідача щодо споживача ОСОБА_1 в період з 25 липня 2015 року по теперішній час протиправними, встановити факт надання відповідачу ОСОБА_1 житлово-комунальних послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення неналежної якості та зобов`язати відповідача у місячний строк здійснити перерахунок розміру оплати за надані ОСОБА_1 послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення у зв`язку з їх наданням неналежної кількості та якості, з врахуванням встановленого факту не проживання його матері - ОСОБА_2 з липня 2007 року по теперішній час та дочки - ОСОБА_3 з 11 вересня 2015 року по теперішній час, а саме відповідно до пп. 2, 3, 7 Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення, затвердженого постановою КМ України від 17.02.2016 №151.

Рішенням Печерського районного суд м. Києва від 28 грудня 2018 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача про надання йому відповідачем послуг неналежної якості та інших порушень зобов`язань, визначених договором між ними, не знайшли свого підтвердження.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правила користування будинком та прибудинковою територією, затверджені постановою КМ України №572 від 08.10.1992.

Як видно з матеріалів справи, позивач станом на липень 2016 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним в квартирі були зареєстровані його матір - ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_3 .

29.06.2016 ОСОБА_1 було подано заяву про ненарахування коштів за централізоване постачання холодної води та водовідведення, оскільки в квартирі не проживає ОСОБА_2 01.07.2016 між ОСОБА_1 , та ПрАТ АК «Київводоканал» було укладено Договір №0182245 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення, у якому зазначено, що послуга надається без лічильника. 16.12.2016 позивач подав до ПрАТ АК «Водоканал» претензію, в якій вказав, що з вересня 2015 року в квартирі не проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій просив встановити причину нарахування йому боргу в сумі 1 005 грн. 11 коп. та нараховувати оплату з розрахунку на одну особу.

З реєстраційного обліку у вказаній квартирі ОСОБА_2 була знята 23.06.2016. ОСОБА_3 перебуває на реєстраційному обліку у вказаній квартирі з 24.12.2002 до цього часу.

Лічильники холодного водопостачання та гарячого водопостачання було встановлено та взято на облік у вказаній квартирі відповідно до Акту від 20.07.2017.

Згідно із ч. 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Частиною 1 ст. 19 Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Постановою КМ України №630 від 21.07.2005 були затверджені Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила). Відповідно до пункту 10 вказаних Правил, (в редакції постанови КМ України №156 від 16.03.2017) оплата послуг за показниками засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. До внесення цих змін вказаний абзац був викладений в такій редакції: «Оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку провадиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок».

Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

До внесення змін на підставі постанови КМ України №633 від 18.08.2017 п. 11 вказаних Правил був викладений в такій редакції: «У разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

За наявності витоків із загальнобудинкової мережі споживачі, які не мають квартирних засобів обліку, оплачують послуги з холодного, гарячого водопостачання та водовідведення за встановленими нормативами (нормами) за місяць, у якому ці витоки виявлено.

Послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води (п. 17 Правил).

Згідно п. 32 Правил виконавець зобов`язаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Однак звернення позивача із заявою у червні 2016 року, в якій він вказував, що його матір ОСОБА_2 в квартирі не проживає, не може бути підставою для перерахунку заборгованості, яка виникла за минулий час, оскільки таке зменшення розміру плати за послуги може враховуватись лише з часу звернення. Доказів про те, що позивач або члени його сім`ї звертались із відповідними заявами до відповідача про зменшення розміру оплати до червня 2016 року, в матеріалах справи відсутні. Факт не проживання ОСОБА_3 у вказаній квартирі не підтверджений офіційним документом, а Договір оренди іншого жилого приміщення не є таким документом.

Позивач посилається також на те, що йому було відмовлено у наданні субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг через наявність заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг понад два місяці. Однак відповідач не є органом, уповноваженим на призначення субсидій відповідно до Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затверджене постановою КМ України №848 від 21.10.1995.

Доводи позивача щодо наявності у нього пільги у вигляді 50% знижки на оплату житлово-комунальних послуг, призначеної у відповідності до положень Закону України «Про міліцію» (втратив чинність на підставі Закону України №580-VIII від 02.07.2015), яка не враховується відповідачем при нарахуванні йому оплати за холодне водопостачання та водовідведення є безпідставними. Відповідно до п. 15 Перехідних та прикінцевих положень Закону України «Про Національну поліцію» (Закон №580-VIII від 02.07.2015) за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Надання позивачем до суду апеляційної інстанції додаткових доказів щодо факту проживання його матері та дочки за іншими адресами не спростовує висновку суду першої інстанції.

Посилання позивача на положення Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затвердженого постановою КМ України №151 від 17.02.2010 (далі - Порядок), є необґрунтованим, оскільки в даному Порядку врегульовано питання здійснення перерахунку за надання послуг постачання холодної води та водовідведення, лише в разі ненадання або надання не в повному обсязі - зокрема відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних, виконавець проводить перерахунок розміру плати за фактично надані послуги шляхом зменшення розміру плати за надання послуг. В п. 7 Порядку зазначається про проведення перерахунку у разі наявності перерв у наданні послуг з централізованого постачання холодної води, що перевищують допустимий строк, за відсутності квартирних засобів обліку, а в п. 8 - про проведення перерахунку у разі невідповідності складу і властивостей холодної води державному стандарту на питну воду та вимогам санітарного законодавства, крім випадків допустимого тимчасового відхилення від встановлених вимог. Аналогічним чином підставою для здійснення перерахунку за надання послуг з централізованого водовідведення є наявність перерв у наданні послуг з централізованого постачання холодної або гарячої води чи невиконання графіка їх надання (п. 12 Порядку).

Суд першої інстанції послався в рішенні на постанову КМ України №879 від 01.08.1996 «Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати», яка втратила чинність з 01.10.2014 на підставі постанови КМ України №409 від 06.08.2014, що не впливає на правильність висновків суду щодо відсутності підстав для здійснення відповідачем перерахунку.

Таким чином, доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, судом було повно та всебічно встановлено обставини справи, а тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий

Судді