ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2019 року м. Херсон

справа № 766/19923/18

провадження №22-ц/819/679/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Склярської І.В.,

суддів: Полікарпової О.М.,

Пузанової Л.В.,

секретар Геленко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Дорошинської В.Е. від 21 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кооперативу «Нафтовик» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кооперативу «Нафтовик» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовна заява мотивована тим, що з 25 серпня 2016 року по 31 серпня 2017 року позивач перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, займаючи посаду директора виконавчого та звільнений з посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Згідно штатного розкладу його посадовий оклад складав 3460 грн на місяць. Як на час роботи в кооперативі так і при звільненні йому не була виплачена заробітна плата. Відповідач не надав йому довідку про заборгованість по заробітній платі. Вважає, що на день його звільнення заборгованість складає 42306 грн 35 коп.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд стягнути з кооперативу «Нафтовик» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 42306 грн 35 коп, розрахунок якої навів в позовній заяві

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21 січня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Кооперативу «Нафтовик» про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначає, що відповідач не надав суду першої наступні документи: штатний розклад кооперативу за 2016-17 рр. з зазначенням посад та посадових окладів, табелі робочого часу по місячно, накази про відпустку та грошові нарахування, компенсації тощо, відсутні документи, які підтверджують нарахування йому заробітної плати та відповідних з неї відрахувань. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції також зазначив, що виходячи з наданих відповідачем документів, йому не сплачена заробітна плата за дні перебування у відрядженні.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції керівник кооперативу «Нафтовик» доводи апеляційної скарги не визнав, пояснив, що позивач працював на посаді виконавчого директора з двогодинним робочим днем, про що наявний відповідний наказ з яким позивач ознайомлений під підпис. Заробітна плата йому виплачена в повному обсязі в тому числі і під час перебування у відрядженні, але за умови належного звітування.

Заслухавши доповідача, позивача та представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 була виплачена заробітна плата, відповідно до відомостей на виплату грошей за серпень 2016р. в розмірі 760,77 грн; за вересень 2016 р. в розмірі 450,00 грн; за вересень 2016 р. в розмірі 560,32 грн; за жовтень 2016р. в розмірі 500,00 грн; за жовтень 2016 р. в розмірі 163,26 грн; за жовтень 2016 р. в розмірі 161,91 грн; за листопад 2016 р. в розмірі 450,00 грн; за листопад 2016 р. в розмірі 200,00 грн; за листопад 2016 р. в розмірі 170,34 грн; за грудень 2016 р. в розмірі 500,00 грн; за грудень 2016 р. в розмірі 392,79 грн; за січень 2017 р. в розмірі 450,00 грн; за січень 2017 р. в розмірі 602,04 грн; за лютий 2017 р. в розмірі 703,12 грн; за лютий 2017 р. в розмірі 477,72 грн.; за березень 2017 р. в розмірі 575,08 грн; за березень 2017 р. в розмірі 470,52 грн; за квітень 2017 р. в розмірі 575,08 грн; за квітень 2017 р. в розмірі 613,00 грн; за травень 2017 р. в розмірі 575,08 грн; за травень 2017 р. в розмірі 470,52 грн; за червень 2017 р. в розмірі 582,35 грн; за червень 2017 р. в розмірі 476,13 грн; за червень 2017 р. в розмірі 750,59 грн; за липень 2017 р. в розмірі 205,65 грн; за серпень 2017 р. в розмірі 582,35 грн; за серпень 2017 р. в розмірі 476,13 грн, у зв`язку з чим відсутня заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі.

Суд встановив та з матеріалів справи вбачається, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 25 серпня 2016 року по 31 серпня 2017 року /а.с.6/.

На підставі наказу №27-к від 23 серпня 2016 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду директора виконавчого кооперативу «Нафтовик» /а.с.14/.

Наказом №30-к від 31 серпня 2016 року за заявою ОСОБА_1 , останньому з 1 вересня 2016 року було встановлено режим неповного робочого часу з тривалістю 2 години на день ( з 08.00 до 10.00) /а.с.15-16/.

Також зазначеним наказом встановлено, що оплата праці здійснюється пропорційно фактично відпрацюваному часу виходячи з встановлених посадових окладів.

З наказом ОСОБА_1 ознайомлений, його законність ним не оспорюється.

Наказом №16-к від 22.08.2017 року позивач був звільнений 31 серпня 2017 року з посади за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України /а.с.17/.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Частиною першої статті 2 вищезазначеного Закону визначено, що основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі статтею 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на невиплату йому заробітної плати з часу прийняття його на роботу. Разом з тим, зазначене спростовується наданими кооперативом доказами.

Проте, з наданих відповідачем відомостей на виплату грошей (ВЗП) вбачається відсутність підпису ОСОБА_1 про одержання заробітної плати за червень 2017 року в сумі 582 грн 35 коп / а.с.40/, що розцінюється як її неотримання позивачем. Пояснення представника відповідача, що кошти ОСОБА_1 були виплачені, а відсутність його підпису не свідчить про їх неотримання, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони не є доведеними у встановленому законом порядку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення( п. 6).

Враховуючи, що заробітна плата (частина) за червень 2017 року в сумі 582 грн.35коп. нарахована відповідачем та по повній сумі заробітної плати за цей місяць кооперативом сплачені податки та інші обов`язкові платежі, що вбачається з матеріалів справи, зазначена сума має бути стягнута з утриманням податків та обов`язкових платежів.

Доводи позивача, що він працював 8 годинний робочий день, а тому заробітна плата повинна бути ним отримана у повному обсязі, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки вони спростовуються наказом №30 від 31.08.2016 року «Про встановлення режиму неповного робочого часу» і іншого позивачем не доведено.

Пояснення позивача наведені ним в останньому судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що підпис в відомостях на виплату грошей / а.с.44,45,43,42/ йому не належить, а належність підпису в відомостях на виплату грошей / а.с.41,39/ саме йому, позивач не може визначити, судова колегія приймає критично, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами. Крім того, виходячи з посадової інструкції позивача на нього була покладена відповідальність за облік і звітність кооперативу, мав інше широке коло повноважень, що на думку судової колегії наведені доводи позивача не є слушними.

Перевіряючи доводи позивача, що під час його знаходження у відрядженні: 15.09.2016 року; 21.10.2016 року та 27.04.2017 року йому не сплачена заробітна плата, колегія виходить з такого.

Матеріали справи свідчать, що 15 вересня 2016 року ОСОБА_1 перебував один день у відрядженні / а.с.212,213/. Табель робочого часу свідчить, що його протабельовано, як відрядження з 8 годинним робочим часом/ а.с.114/. Нарахована заробітна плата відповідно до табелю робочого часу за вересень 2016 року ним отримана /а.с.20,21/, а отже підстави для її стягнення відсутні.

Також матеріали справи містять наказ №18 від 21.10.2016 року про відрядження ОСОБА_1 на один день 21 жовтня 2016 року/ а.с. 209/ та наказ №5 від 26.04.2017 року про відрядження ОСОБА_1 на один день 27 квітня 2017 року/ а.с. 205/. Проте табеля робочого часу за жовтень 2016 року та квітень 2017 року містять інформацію, що ОСОБА_1 в ці дні не був протабельований як такий, що перебуває у відрядженні / а.с.113,107/ .

За поясненнями представника відповідача, не надання ОСОБА_1 документів, які свідчать про його проїзд до місця відрядження та у зворотному напрямку, посвідчення про відрядження з відмітками «вибув», «прибув» та не надання ним звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт, унеможливили його табелювання 8 годинним робочим днем, як це здійснюється кооперативом під час знаходження працівника у відрядженні, а отже й заробітна плата за цей день нараховувалася за 2 годинний робочий день.

Проте, не надання або неналежне надання позивачем витрат на проїзд, інших обов`язків, передбачених Інструкцією про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженою наказом міністерства Фінансів України №59 від 13.03.1998 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 31 березня 1998 року за №218/2658 є підставою для не відшкодування витрат на відрядження, які не є предметом спору.

Відповідно до ст. 121 КЗпП працівникам, які направлені у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Тобто дні перебування у відрядженні працівникові можуть бути оплачені або середнім заробітком, коли він перевищує зарплату за відповідний період, або заробітною платою коли вона дорівнює або більше середнього заробітку.

Для проведення розрахунку середньої заробітної плати для порівняння її із денним заробітком використовують норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

За поясненнями голови кооперативу, під час знаходження у відрядженні працівник табелюється як у відрядженні та 8-ми годинним робочим часом, проте, сторони не надали свої розрахунки заробітної плати за час відрядження, а тому колегія суддів, з урахуванням наданих кооперативом документів, застосовуючи норми Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, вважає, що ОСОБА_1 не донараховано та не сплачено середній заробіток за 6 робочих годин під час його знаходження у відрядженні: 21 жовтня 2016 року в сумі 129 грн ( зарплата серпня та вересня 2016 року в сумі 1892 грн поділена на 44 робочих дня, вирахуваний середньоденний з урахуванням двогодинного робочого дня та вирахувана година робочого часу, з множенням на недоплачені 6 годин робочого часу: 1892: 44=43:2=21,50 ( 1 год)* 6 год = 129 грн)) та 27.04.2017 року в сумі 171 грн 96 коп.( зарплата лютого та березня 2017 року 2408 грн поділена на кількість робочих днів-42 =57,33 грн, 1 робоча година при двогодинному робочому дні становить 28, 66 грн, помножена на недоплачені 6 годин робочого часу = 171,96 грн.).

Враховуючи, що зазначені суми зарпалати кооперативом не нараховані, а також враховуючи вищенаведені роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, їх стягнення має бути без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Інші доводи ОСОБА_1 про наявність підстав для стягнення заробітної плати в заявленій сумі за наявності встановленого режиму неповного робочого не ґрунтуються на нормах матеріального права та наданих сторонами доказах, а тому колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги.

Таким чином, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 счіня 2019 року в частині відмови у стягненні недоплаченої заробітної плати за червень 2017 року, 21 жовтня 2016 року та 27 квітня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, про стягнення з Кооперативу «Нафтовик» на користь ОСОБА_1 заробітної плати за червень 2017 року в сумі 582 грн 35 коп. з утриманням прибуткового податку та обов`язкових платежів; за 21 жовтня 2016 року в сумі 129 грн без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, за 27 квітня 2017 року в сумі 171 грн 96 коп. без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з кооперативу «Нафтовик», враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних вимог ( 2,1%), в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 37 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94,97,115,121 КЗпП України, керуючись статтями 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 21 січня 2019 року в частині відмови у стягненні недоплаченої заробітної плати за червень 2017 року, 21 жовтня 2016 року та 27 квітня 2017 року скасувати , ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Кооперативу «Нафтовик» про стягнення заборгованості по заробітній платі задовольнити частково.

Стягнути з Кооперативу «Нафтовик» ( м. Херсон, вул. Нафтовиків,буд.52-А, , р/р НОМЕР_1 в ХФ ПАТ КБ «ПриватБанк» МФО 352479) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків - НОМЕР_2 ) заробітну плату за червень 2017 року в сумі 582 грн 35 коп. з утриманням прибуткового податку та обов`язкових платежів; за 21 жовтня 2016 року в сумі 129 грн без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів, за 27 квітня 2017 року в сумі 171 грн 96 коп. без утримання прибуткового податку й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Кооперативу «Нафтовик» ( м. Херсон, вул. Нафтовиків,буд.52-А, , р/р НОМЕР_1 в ХФ ПАТ КБ «ПриватБанк» МФО 352479) в дохід держави судовий збір в сумі 37 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: О.М.Полікарпова

Л.В.Пузанова

Повний текст постанови складено 22 травня 2019 року

Суддя І.В. Склярська