Дата документу 22.05.2019 Справа № 332/2799/16-ц
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2019 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №332/2799/16-ц

Провадження №22-ц/807/1463/19

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Бєлки В.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2019 року в складі судді Марченко Н.В. у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Висоцької Анни Григорівни про розрахунок заборгованості за примусовим виконанням виконавчого листа, заінтересована особа - ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області Висоцької А.Г.

В скарзі зазначено, що в провадженні державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя знаходиться виконавче провадження ВП №52833545, відкрито 08.11.2016 року про примусове виконання виконавчого листа №332/2799/16-ц, виданого 17.10.2016 року Заводським районним судом м. Запоріжжя.

Виконавчий лист був виданий на виконання рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Зважаючи на строк та суму заборгованості за декілька років, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В ході розгляду справи представником боржника було встановлено наявність іншого розрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 станом на 30.10.2018 року, відмінного від того, що долучений до позовної заяви, про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

ОСОБА_1 не згодна з новим розрахунком заборгованості, її незгода полягає у зарахуванні коштів до суми аліментів, які відраховуються на її користь, оскільки квитанції від 13.07.2018 року на суму 429,95 грн та від 26.10.2016 року на суму 2010,05 грн в призначенні яких вказано «перевод личных средств», будь-якого відношення до сплати аліментів не мають.

Посилаючись на вказані обставини, просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного управління територіального управління юстиції у Запорізькій області, від 30.10.2018 року про розрахунок заборгованості за примусовим виконанням виконавчого листа №332/799/18, виданого 25.07.2018 року в частині зарахування 429,95 грн та 2010,05 грн згідно із квитанціями від 26.10.2016 року та від 13.07.2018 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2019 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Будовська Н.В., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати, скаргу задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що розрахунок сплати аліментів проводиться з урахуванням квитанції про перерахування саме аліментів, тобто призначення платежу не може ґрунтуватися на ймовірних припущеннях залежно від наявності чи відсутності будь-яких зобов`язань між сторонами виконавчого провадження.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Запорізького апеляційного суду від 25.02.2019 року справу передано у провадження судді ОСОБА_6.

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 28 лютого 2019 року було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду.

Розпорядженням керівника апарату Запорізького апеляційного суду №218 від 13.05.2019 року в зв`язку з призначенням судді ОСОБА_6 суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Указом Президента України від 07.05.2019 року №195/2019 «Про призначення суддів Верховного Суду» та відрахування зі штату суду на підставі наказу №77-к від 10.05.2019 року «Про виключення зі складу суддів суду судді ОСОБА_6» призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 року справу передано у провадження судді Кримської О.М..

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Будовської Н.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до частин першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина перша статті 448 ЦПК), незалежно від місця виконання судового рішення.

Відповідно до статті 449 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно зі статтею 42 ЦПК сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 449 ЦПК, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Встановлено, що на виконанні у Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області знаходиться виконавчий лист №332/2799/16-ц, виданий 17.10.2016 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини, починаючи з 23.08.2016 року і до повноліття (а.с.53).

В зв`язку із неналежним виконанням рішення суду боржником, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, під час розгляду якої дізналася про наявність іншого розрахунку розміру заборгованості, до якого державним виконавцем були включені суми у розмірі 429,95 грн та 2010,05 грн, сплачені 13.07.2017 року та 25.10.2016 року відповідно.

Заявниця вважає, що вказані суми не підлягали зарахуванню до суми аліментів, оскільки були сплачені безпосередньо на її користь із призначенням платежів «перевод личных средств».

Із відгуку на позовну заяву, наданого Заводським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області в суд першої інстанції, вбачається, що вказані платежі були включені державним виконавцем до розрахунку заборгованості на підставі заяви боржника (а.с.44-53).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що законом не регламентовано, що квитанції повинні містити призначення платежу, а згідно перевірки бази АСВП щодо боржника відсутні інші відкриті виконавчі провадження, окрім стягнення аліментів.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, а тому з ними не можна погодитись.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції не витребував у державного виконавця матеріали виконавчого провадження, безпосередньо судом не досліджувалися квитанції на оспорювані суми, не з`ясовувався час, з якого заявниця дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Ухвала суду першої інстанції не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги та не зазначено норми закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу по суті скарги, а лише обмежився загальними фразами, що не відповідає вимогам ст.. 260 ЦПК України.

Допущена судом першої інстанції неповнота судового розгляду унеможливлює вирішення скарги по суті судом апеляційної інстанції.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 лютого 2019 року в цій справі скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

В.Ю. Бєлка