ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/1773/19
Головуючий в 1-й інстанції - Міщенко Т.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.
секретарСеменчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Застрожніковою К.С. на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року, постановлену в м. Мелітополь (повний текст ухвали складено 22 лютого 2019 року) у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. 22 лютого 2019 року від позивача до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій вона просила суд накласти арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 , який згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстрований за ОСОБА_1 , який є відповідачем по вказаній цивільній справі. Свою заяву ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що відповідач, отримавши копію позовної заяви, намагається переоформити майно на батька ОСОБА_3 або свого брата ОСОБА_4 Вважає, що з метою забезпечення даного позову, слід лишити можливості відповідача розпоряджатись своїм майном враховуючи, що невжиття заходу забезпечення позову у подальшому може унеможливити виконання судового рішення.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - задоволено.

Накладено арешт на будинок АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість висновків суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те що, застосування заходів забезпечення позову, а саме накладання арешту на будинок вартістю 330521,00 грн., є неспівмірними з заявленими позовними вимогами в розмірі 74466,12 грн. Крім того, заявником не надано доказів про наявність у відповідача намірів здійснити відчуження житлового будинку.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи заяву щодо забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява є обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам процесуального законодавства, з такою позицією погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому слід враховувати, що вжитті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи зі змісту ст.ст. 149-153 ЦПК України, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Згідно з п. 6, 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Пунктами 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Правова природа арешту майна, вчиненого у зв`язку із провадженням по цивільній справі, полягає в обмеженні права розпорядження ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, укладення інших правочинів).

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що до заяви про забезпечення позову не надано належних доказів, які б підтверджували що нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі відчуження спірного нерухомого майна.

Апелянт не довів, яким чином порушуються його права встановленою забороною на відчуження майна. Більша вартість нерухомого майна від ціни позову, не вказує на відсутність підстав для його забезпечення, оскільки в справі відсутні дані про наявність іншого майна в межах вартості ціни позову, а відмова в забезпеченні позову може призвести до невиконання можливого рішення суду.

Оскільки забезпечення позову носить тимчасовий характер, тому апеляційним судом не встановлено порушень прав апелянта шляхом постановлення оскаржуваної ухвали.

Інших доводів, які б вказували на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали судді апеляційна скарга не містить.

З огляду на викладене та враховуючи характер заявлених позивачем позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення заявленого позову.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом вжито заходів забезпечення позову з дотриманням вимог ЦПК України, підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Застрожніковою К.С. залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 08 травня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков