Дата документу 06.05.2019 Справа № 311/1507/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 311/1507/18 Головуючий у 1 інстанції: Задорожко Д.А.
№ 22-ц/807/1045/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідно до укладеного договору від 22 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_3 отримала від позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит в розмірі 3 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_3 неналежним чином виконувала зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 23 квітня 2018 року у неї перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 38 713 грн. 71 коп., яка складається із: тіла кредиту - 3 499 грн. 36 коп., процентів за користування кредитом - 30 124 грн. 49 коп., пені та комісії - 2 770 грн. 16 коп., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 819 грн. 70 коп. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідача суму заборгованості а також судові витрати.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором від 22 грудня 2010 року в розмірі 36394 грн. 01 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1656 грн. 28 коп., а всього - 38 050 грн. 29 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до укладеного договору від 22 грудня 2010 року відповідач ОСОБА_3 отримала від позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», який в подальшому змінив назву на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», кредит в розмірі 3 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що підтверджено копією заяви позичальника на отримання кредиту, витягом тарифів банку, витягом з умов та правил надання банківських послуг, випискою по рахунку відповідача, які містяться в матеріалах справи (а.с. 7, 8, 9-32, 81-84).

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, позивач зобов`язався надати відповідачу кредит та за своїм рішенням встановити розмір кредитного ліміту, який був встановлений у відповідності до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, а відповідач зобов`язався на підставі п.2.1.1.5.5 погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених договором, слідкувати за витратами грошових коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту (п.2.1.1.5.7), а у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку (п.2.1.1.5.6.). Пунктом 1.1.3.2.4 передбачена можливість зміни банком Тарифів та інших невід'ємних частин договору. При цьому, у сторін договору виникають обов'язки: у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, визначених в п.1.1.3.1.9 договору; у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п.1.1.2.1.5). Згідно п.1.1.5.2 договору, неотримання або несвоєчасне отримання клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє від виконання його зобов'язань за даним договором. В разі непогашення клієнтом боргових зобов'язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік (пп.2.1.1.12.2, 2.1.1.12.6). У разі виникнення прострочених зобов'язань за кредитом згідно п.2.1.1.12.2.1 договору, клієнт сплачує банку проценти у подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. При непогашенні суми простроченого кредиту згідно п.2.1.1.12.6.1 договору на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті (а.с. 9-32).

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, станом на 23 квітня 2018 року у неї перед позивачем АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виникла заборгованість в розмірі 33 623 грн. 85 коп., яка складається із: тіла кредиту - 3 499 грн. 36 коп., процентів за користування кредитом - 30 124 грн. 49 коп., що підтверджено розрахунком заборгованості, доданим до матеріалів справи (а.с.5-6) та яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушила умови договору тому має сплатити на користь позивача заборгованість, яка становить 36 394 грн. 01 коп. та складається із: тіла кредиту - 3 499 грн. 36 коп., процентів за користування кредитом - 30 124 грн. 49 коп. - заборгованості за відсотками за користування кредитом, 2 770 грн. 16 коп. - заборгованості за пенею та комісією.

В апеляційні скарзі відповідач посилається на те, що кредитний договір не був укладеним тому що не було досягнуто згоди по його суттєвим умовами, підписана нею анкета-заява не містить ознак договору та має численні недоліки, а відтак надані позивачем докази свідчать про отримання відповідачем фактично безвідсоткової позики.

Такі доводи не ґрунтуються ані на законі, ані на матеріалах справи.

Так, сд першої інстанції правомірно вважав, що між сторонами укладено договір приєднання. За ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, при цьому друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Із визначенням, яке міститься в ст. 633 ЦК України, договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Також частинами 2 та 3 ст. 633 ЦК України передбачено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

Укладення між банком та відповідачем саме вказаного виду договору підтверджується змістом заяви, в якій зазначається, що відповідач своїм підписом приєднується і зобов'язується виконувати умови, викладені в Умовах і правилах надання банківських послуг, тарифах банку, що складають Договір банківського обслуговування.

Відповідач хоча і зазначає у апеляційній скарзі про те, що нею не укладався договір, але підписана нею анкета-заява б/н від 22.12.2010 має ознаки кредитного договору, містить відповідні умови, які підписали обидві сторони, при укладанні договору відповідач був ідентифікований. Банк встановив ліміт на картрахунок та в подальшому здійснив кредитування рахунку картки, яка була видана позичальнику.

Позичальник після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, отримував кредитні кошти, та вносив платежі на погашення кредиту, що підтверджено випискою по рахунку ОСОБА_3 (а.с. 81-84).

Суд першої інстанції врахував ці обставини. Судова колегія, погоджуючись з висновками суду першої інстанції враховує також що з часу укладення договору відповідач тривалий час користувалася кредитними коштами, не оспорювала договір, не зазначала про те, що їй незрозумілі окремі положення змісту договору тощо.

Тож приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, активація відповідачем картки та користування картковим рахунком, здійснення витрат з рахунку та його поповнення, свідчать про укладення сторонами кредитного договору на визначених ними Умовах про надання та обслуговування платіжних карток.

У відповідності до умов кредитного договору, 22.12.2010 позичальник отримав основну кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

З наданої анкети-заяви вбачається, що на час укладення договору відповідач була повнолітньою особою зі середньою спеціальною освітою, тому її посилання на те, що вона фактично уклала безпроцентну позику не є переконливими.

Адже у відповідності до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тож сплата процентів є обов'язковою умовою кредитного договору, яка визначена не лише у законі, а є й складовою банківських послуг та умов договору.

Надана позивачем виписка про рух коштів свідчить про те, що відповідач активно використовувала кредитну картку при розрахунках у магазинах, знімала готівкові кошти у банкоматах, вносила кошти на оплату заборгованості тощо.

Тож суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення, вірно проаналізував норми закону та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог .

Доводи скарги та матеріали справи не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 21 листопада 2018 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 6 травня 2019 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков