Номер провадження: 22-ц/813/1654/19
Головуючий у першій інстанції Сувертак І. В.
Доповідач Журавльов О. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

за участю секретаря Павлючук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 рокуу складі судді Сувертак І.В.,

встановив:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, просив зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди в довічному проживанні в квартирі, також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 мешкав за адресою АДРЕСА_1 більш 26 років в квартирі дружини ОСОБА_4

Квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 17,8 кв.м. належала дружині ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 12 серпня 1996 року.

У 2001 року між ними був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 30 січня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовського районного управління юстиції.

У даної квартирі ОСОБА_1 зареєстрований 03.11.2008 року, другого житла у нього немає, він проживає в житлі своєї покійної дружини.

13 лютого 2006 року дружина ОСОБА_1 ОСОБА_4 склала заповіт, в якому було вказано, що вона заповідає квартиру під АДРЕСА_1 ОСОБА_2 з правом довічного проживання у зазначеній квартирі ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

ОСОБА_1 , знаючи від дружини, що має право довічно мешкати у квартирі не звернувся своєчасно до нотаріуса.

Однак після смерті ОСОБА_4 , дружини ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 стала його постійно виганяти з квартири, викинула диван, особисті речі, поламала замки.

На підставі наведеного просив позов задовольнити.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_1 в довічному проживанні в квартирі АДРЕСА_1 .

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1 через представника ОСОБА_3

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, про задоволення позову. Основними доводами апеляційної скарги є посилання на те, що відповідач систематично чинить перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою. Також, зазначено, що позивач систематично сплачує кошти за комунальні послуги, а відповідач зруйнувала його побут, зареєструвала в квартирі свого сина та він завіз у квартиру свої речі. Крім того, апелянт наполягає на тому, що судом першої інстанції безпідставно повернуто та не долучено до матеріалів справи докази та фотокартки, які підтверджують стан квартири на теперішній час.

На апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_2 подано відзив, яким вона заперечує проти задоволення апеляційної скарги, зазначає, що особові рахунки зі споживання житлово-комунальних послуг переоформлені на її ім`я, проте користувачем послуг є ОСОБА_1 , нею надано дозвіл на реєстрацію у квартирі її сина, оскільки вона є власником квартири, а доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 зруйновано побут є необґрунтовані, оскільки таким чином вона намагається розпочати ремонт в квартирі і саме позивач їй в цьому заважає. ОСОБА_2 зазначає, що саме ОСОБА_1 змінив замки та перешкоджає їй користуватись та володіти квартирою, яка належить їй на праві власності.

На відзив ОСОБА_1 надано заперечення, яким він наполягає на задоволенні його позову та апеляційної скарги.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17.07.2018 року в складі судді Заїкіна А.П. відкрито провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.08.2018 року в складі суддів Заїкіна А.П., Калараша А.А., Громіка Р.Д. справу призначено до розгляду.

Указом Президента України №452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 21.01.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого судді Журавльова О.Г., Комлевої О.С., Кравця Ю.І.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї викладених у відзиву, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, що підтверджується Витягом з ЄДР (а.с.44).

Зазначену квартиру ОСОБА_2 отримала у спадок від своєї тітки ОСОБА_4 за заповітом (з правом довічного проживання в цій квартирі ОСОБА_1 ) (а.с.45,46).

З моменту оформлення у встановленому законом порядку особистих рахунків на своє ім`я за сплату комунальних послуг, газо- та теплопостачання ОСОБА_1 . припинив здійснювати оплату вище перелічених послуг; накопичилась заборгованість, на ім`я відповідача стали надходити повідомлення відповідних підприємств про відключення за несплату цих послуг (а.с.49-59).

Як власник квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 надала згоду на реєстрацію місця проживання свого сина, ОСОБА_7 , у вищезазначеній квартирі, про що в його паспорті зроблено відповідну відмітку.

Після реєстрації місця проживання ОСОБА_7 за вказаною адресою відповідач намагалася потрапити до квартири, проте, ОСОБА_1 своїми діями всіляко намагався завадити (не відчиняв дверей, ключі від квартири не надав).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що тільки він має право проживання та користування квартирою, позивач підтвердив, що він змінив замки на вхідних дверях та взагалі вхідні двері за для того, щоб відповідачка - власник квартири не змогла потрапити до квартири, також те що влітку він дійсно проживає за містом на своїй дачі.

Позивач також в своїх поясненнях вказав, що в даній квартирі цілий рік проживав його знайомий разом з ним, з його дозволу, так як позивач вважає, що має повне право користування і розпорядження спірною квартирою.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів в підтвердження того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні ОСОБА_1 в довічному проживанні в квартирі АДРЕСА_1 . Крім того, в судовому засіданні встановлено та обставина, що позивач також всіляко чинить перешкоди власнику квартири в користуванні і розпорядженні даною квартирою.

Доказів, які б спростували встановлені судом обставини, матеріали справи не містять та апелянтом не надані.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення. Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України).

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 268, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст Постанови складено 23 травня 2019 року.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді О.С.Комлева

Ю.І.Кравець