ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2019 року м. Кропивницький

справа № 394/1055/18

провадження № 22-ц/4809/808/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Авраменко Т. М.

суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , представник за довіреністю - ОСОБА_3

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2019 року у складі судді Партоліної І.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна.

Зазначав, що приблизно у вересні 2017 року до нього звернувся відповідач з проханням позичити йому грошові кошти, на що він погодився. У період з вересня по листопад 2017 року ним на картковий рахунок відповідача було перераховано 12 разів грошові кошти на загальну суму 52395 грн., що підтверджується квитанціями банку. Після цього відповідач уникав зустрічі з ним, не відповідав на телефонні дзвінки. Договір позики між ними укладено не було, домовленостей щодо істотних умов договору не встановлено, жодних документів про отримання коштів відповідачем йому не надано, а тому відповідачем кошти отримано безпідставно.

Просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 52395 грн. основного боргу, 9632 грн. 74 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами, всього 62027 грн. 74 коп., стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 08 коп.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутого майна відмовлено. Суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що між сторонами був укладений договір позики та що зазначений рахунок дійсно обслуговувався відповідачем і він отримав спірні кошти з рахунку.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що переведення грошових коштів на картковий рахунок відповідача здійснювався шляхом внесення готівки через платіжний термінал банку на його особистий рахунок. Разом із позовом до суду подано завірені чеки банку з ідентифікаційними ознаками отримувача, а саме ідентифікаційним персональним номером, номером карти/рахунку, із зазначенням прізвища, імені, по батькові відповідача, які підтверджують факт надходження грошових коштів на рахунок відповідача. Суд дійшов помилкового висновку, що між сторонами було укладено договір позики, оскільки перевід ним коштів на картковий рахунок відповідача не є підтвердженням вчинення договору позики, про що свідчить зазначене в квитанціях призначення платежів «поповнення карти/рахунку». Жодних доказів вчинення договору позики немає, а грошові кошти у розмірі 52395 грн. перераховані ним на рахунок відповідача безпідставно. Будь-які правові підстави набуття та зберігання відповідачем спірних коштів відсутні. За всіма ознаками у даному випадку наявні кондиційні зобов`язання. При ухваленні рішення судом було безпідставно взято до уваги усні заперечення проти позову, при цьому будь- яких доказів щодо правової підстави отримання коштів та пояснень відповідачем не надано.

Апеляційне провадження відкрито 09 квітня 2019 року (а.с.71), ухвалою від 19 квітня 2019 року справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 07 травня 2019 року (а.с.76), в розгляді справи оголошено перерву до 22 травня 2019 року.

В засіданні апеляційного суду представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач в засідання апеляційного суду не прибув повторно, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

На запит суду щодо зареєстрованого місця проживання відповідача надійшла довідка виконкому Підвисоцької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області , про те, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є АДРЕСА_1 , за наявної інформації проживає в м. Києві (а.с.25).

Направлені апеляційним судом рекомендовані листи 09 квітня 2019 року (а.с.73,79), 19 квітня 2019 року з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи 07 травня 2019 року (а.с.78,86), 07 травня 2019 року з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи 22 травня 2019 року (а.с.93,96) повернулися до суду не врученими, оскільки адресат відсутній.

Про дату, час та місце розгляду справи 07 травня та 22 травня 2019 року відповідач повідомлений смс-повідомленням від 19 квітня 2019 року та від 07 травня 2019 року (а.с.83,96), а також телефонограмою, яку 07 травня 2019 року о 13 год. 30 хв. за телефоном НОМЕР_4 секретар судового засідання передала особисто ОСОБА_2 , що підтверджується телефонограмою та журналом реєстрації телефонограм в апеляційному суді, при цьому місце свого проживання в м.Києві відповідач відмовився назвати (а.с.92-93).

Оголошення про виклик у судове засідання відповідача опубліковано на офіційному сайті апеляційного суду (а.с.99-100).

За правилами п.2 ч.7 та п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця пер6ебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, а днем вручення повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Колегія суддів вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи і його неявка не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суду дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 на картковий рахунок одержувача ОСОБА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 перерахував грошові кошти на поповнення карткового рахунку № НОМЕР_2 за квитанціями:

№ 0986-7310-5980-0949 від 13 вересня 2017 року у сумі 1996 грн.,

№ 1000-5277-4069-0372 від 27 вересня 2017 року у сумі 1996 грн.,

№ 1001-6202-1574-0937 від 28 вересня 2017 року у сумі 1996 грн.,

№ 1005-3391-1667-0090 від 02 жовтня 2017 року у сумі 1996 грн.,

№ 1006-3805-7494-0443 від 03 жовтня 2017 року у сумі 8483 грн.,

№ 1009-4786-6330-0421 від 06 жовтня 2017 року у сумі 14970 грн.,

№ 1016-5688-6165-0648 від 13 жовтня 2017 року у сумі 1497 грн.,

№ 1019-6700-8125-0380 від 16 жовтня 2017 року у сумі 1996 грн.,

№ 1020-7382--6208-0394 від 17 жовтня 2017 року у сумі 6487 грн.,

№ 1021-7149-1008-0604 від 18 жовтня 2017 року у сумі 4990 грн.,

№ 1033-7112-5457-0032 від 30 жовтня 2017 року у сумі 3992 грн.,

№ 1042-5968-3105-0775 від 08 листопада 2017 року у сумі 1996 грн., всього на загальну суму 52395 грн. (а.с.6-8).

Матеріали справи факт перерахунку зазначених коштів не спростовують.

Позивач зазначає, що ці кошти були перераховані з метою укладення письмового договору позики, який так і не був укладений між сторонами із-за ухилення відповідача і ці грошові кошти він набув безпідставно.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позову та факту укладення між позивачем та відповідачем письмового договору позики, однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права щодо правил оцінки доказів та норм матеріального права, якими врегульовані правовідносини, що виникли між сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була ,але у подальшому відпала.

Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір позики між сторонами не укладено, разом з тим не врахував правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 у справі № 334/2517/16-ц, що майно, отримане на виконання неукладеного договору, є безпідставно отриманим.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи із встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи характер спірних правовідносин, які виникли між сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що позивач повинен довести факт перерахування коштів відповідачу, що підтверджується квитанціями банку, а відповідач повинен довести, що ці кошти він отримав правомірно на відповідній правовій підставі, однак відповідач свій процесуальний обов`язок щодо надання доказів не виконав.

За таких обставин перераховані позивачем на картковий рахунок грошові кошти відповідач повинен повернути, оскільки він не підтвердив належними та допустимими доказами наявність правої підстави для отримання цих коштів.

Згідно з ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст.536 ЦК України).

Передбачені ст.536 ЦК України проценти, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка може і не встановлюватися договором між фізичними особами. Ст. 536 ЦК застосовується за прямою вказівкою законодавця як спеціальна міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Така вказівка, зокрема, міститься у ч. 3 ст. 693 (нарахування процентів на суму попередньої оплати товару у разі прострочення продавцем передачі товару), ч. 4 ст. 694 (у разі прострочення покупцем оплати товару), ч. 2 ст. 1214 (у разі безпідставно одержання чи збереження грошей) ЦК.

Позивачем надано розрахунок (а.с.9-17) процентів за користування чужими грошовими коштами станом на 25 листопада 2018 року:

дата перерахунку перерахована сума сума %

14.09.2017 1996 385,47

28.09.2017 1996 375,90

29.09.2017 1996 375,22

03.10.2017 1996 372,49

04.10.2017 8483 1580,16

07.10.2017 14970 2773,14

14.10.2017 1497 273,73

17.10.2017 1996 362,92

18.10.2017 6487 1177,26

19.10.2017 4990 903,87

31.10.2017 3992 706,26

09.11.2017 1996 346,48, всього на загальну суму 9632 грн. 74 коп.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, то відповідно до ст.376 ЦПК Українивоно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

За правилами ст.141 ЦПК України позивач повинен відшкодувати відповідачу сплачений судовий збір за подання позову та апеляційної скарги в сумі 1760 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2019 року.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 , 4, ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) грошові кошти в сумі 62027 грн.74 коп., які складаються з безпідставно отриманих коштів в сумі 52395 грн. і відсотків в сумі 9632 грн.74 коп., та судові витрати в сумі 1760 грн. 20 коп., всього стягнути 63787 грн.94 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України .

Повний текст постанови складено 27 травня 2019 року.

Головуюча суддя Т. М. Авраменко

Судді: Л. В. Суровицька

В. В. Черненко