У х в а л а

26 квітня 2019 року

м. Київ

справа № 724/1709/18-ц

провадження № 61-7894 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулька Б. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Хотинська районна лікарня» Хотинської районної ради Чернівецької області про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

комунального некомерційного підприємства «Хотинська районна лікарня» Хотинської районної ради Чернівецької області про відшкодування майнової шкоди, а саме: вартість самостійно придбаних та оплачених путівок на післядипломну освіту у 2011 році у сумі 1 230 грн 19 коп.; упущену вигоду за період з 01 лютого 2011 року по 30 вересня 2018 року, а саме: 1 852 грн 85 грн. - індекс інфляції, 283 грн - 3% річних, 2 476 грн 43 коп. - пеня; вартість самостійно придбаної путівки на післядипломну освіту у 2016 році у розмірі

2 150 грн та комісію банку у розмірі 15 грн 05 коп., а в загальному розмірі

2 165 грн 05 коп.; упущену вигоду за період з 01 жовтня 2016 року по

30 вересня 2018 року, а саме: індекс інфляції - 579 грн 26 коп., 3% річних -

130 грн, пеню - 1 270 грн 98 коп.; зобов'язання відшкодувати майнову шкоду (упущену вигоду) шляхом щомісячної компенсації (донарахування) заробітної плати - різниці між 13 та 11 розрядами єдиної тарифної сітки, починаючи

з червня 2016 року до збереження трудових відносин, із донарахуванням індексу інфляції та 3% річних боргу на термін дії сертифіката лікаря-спеціаліста або здійснювати щомісячну доплату до посадового окладу в розмірі 20%; зобов'язання зробити перерахунок та проіндексовану виплату щорічної та додаткової відпусток, матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016, 2017, 2018 роки із розрахунку заробітної плати 13 тарифного розряду та відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 січня

2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Хотинська районна лікарня» Хотинської районної ради Чернівецької області на користь

ОСОБА_1 вартість понесених витрат на навчання, а саме: придбаних путівок у 2011 році у сумі 1 230 грн 19 коп. та придбаних путівок у 2016 році

у сумі 2 165 грн 05 коп., а всього на загальну суму 3 395 грн 24 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У іншій частині позову відмовлено.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 05 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2019 року у частині відмови

у задоволені позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасовано. Позов ОСОБА_1 у цій частині задоволено частково.

Стягнуто з комунального некомерційного підприємства «Хотинська районна лікарня» Хотинської районної ради Чернівецької області на користь

ОСОБА_1 1 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У березні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на зазначені судові рішення, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив судові рішення скасувати щодо відмови у задоволенні позову, прийняти нову постанову про задоволення у цій частині його позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

При цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Ціна позову у даній справі становить 19 987 грн 76 коп. (відшкодування майнової (9 987 грн 76 коп.) та моральної (10 тис. грн) шкоди), яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921*100=192 100).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Крім того, заявлена вимога немайнового характеру, а саме: зобов'язання вчинити дії.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи та наявність чіткої й незмінної судової практики, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

При цьому зазначена справа не підлягає обов'язковому розгляду за правилами загального позовного провадження, а ціна позову не перевищує визначений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскількиОСОБА_1 подавкасаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев'ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 10 січня 2019 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 05 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Хотинська районна лікарня» Хотинської районної ради Чернівецької області про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя: Б. І. Гулько