КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2019 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/15704/17-ц

Апеляційне провадження 22-ц/824/5762/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Борисенко Д.В.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Астахової О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2017 рокуОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 24.04.2011 по 09.10.2017 та визнати за нею в порядку поділу майна право власності на 1/2 частину автомобіля Мазда СХ-7, державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 та на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що з 27.09.1997 перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 Після реєстрації шлюбу сторони проживали у м. Луганськ. За час перебування у шлюбі придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 . У 2011 році шлюб розірвано, проте вони продовжували проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, разом виховували дітей. У 2014 році разом із дітьми вимушено переїхали до м. Києва у зв`язку із військовим конфліктом на території Донбасу. Після переїзду квартиру у м. Луганську було продано та придбано за спільні кошти та кошти, які були ними спільно заощаджені квартиру АДРЕСА_1 . На той час вона працювала головним бухгалтером у СШ № 272. Відповідач у м. Києві працював до травня 2015 року, після чого не працював та з травня 2017 року перебував на посаді директора ТОВ «ПСН». Всі комунальні платежі по спірній квартирі здійснювала вона. За час спільного проживання однією сім`єю, 20.10.2015 придбано автомобіль Мазда СХ-7, д.н. НОМЕР_1 , 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 . З 09.10.2017 вони припинили подружні стосунки. Автомобіль залишився у володінні та користуванні відповідача, та останній не визнає за нею право на частину автомобіля та частину спірної квартири та вимагає звільнити цю квартиру.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.01.2019 позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не врахував, що після переїзду до м. Києва спірна квартира придбана за спільні кошти з відповідачем та всі комунальні платежі по утриманню квартири, вона сплачувала особисто. Суд не врахував показання свідка, їх доньки, яка підтвердила, що після переїзду з м. Луганська вони з відповідачем продовжували проживати однією сім`єю спочатку у орендованій квартирі, де батько і мати проживали в одній кімнаті, а в іншій вони з сестрою, а після придбання квартири вони разом переїхали проживати у цю квартиру. Судом не враховано фотознімки, з яких вбачається, що вони проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний період. Зазначає, що саме вона зверталась до рієлторської компанії «Вавілон» з питання придбання спірної квартири та в подальшому квартира була придбана через цю компанію і саме вона підписувала попередній договір та давала завдаток у сумі 5 000 доларів США. Варіанти придбання квартири вона обговорювала з матір`ю відповідача. Проживання відповідача у м. Чернігові було пов`язане з його роботою, та не свідчить про те, що вони проживали окремою. Крім того, суд не врахував, що після придбання спірної квартири вона видала довіреність батьку відповідача на продаж Ѕ частини квартири у м. Луганську. Також судом не враховано правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 12.12.2012 № 6-148цс12 та від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін посилаючись на законність та обґрунтованість рішення. Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, оскільки позивачем заявлено вимогу щодо поділу майна, яке не є об`єктом спільного сумісною власністю. Зазначає, що ініціатором розлучення у 2011 році була позивач та за її позовом надалі розглядався спір про порядок користування квартирою. Позивачкою не надано доказів отримання офіційних доходів, які передували березню 2015, а на посаді директора ТОВ «ПСН» доходів вона не отримувала. Крім цього, зазначає, що донька, яка давала покази як свідок розповідала про обставини, які їй стали відомі зі слів матері, тобто самої позивачки. Позивач за його згодою проживала у спірній квартирі у той час, як він у ній не проживав, а тому і сплачувала комунальні послуги, проте ця обставина не свідчить про те, що у позивачки виникло право власності на цю квартиру.

У судовому засіданні позивач, яка відповідно до свідоцтва про зміну імені від 16.04.2019 змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , та її представник ОСОБА_5 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 27.09.1997 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 22.04.2011 за позовом ОСОБА_1 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 30.06.2011 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя за кожним із подружжя визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та встановлено порядок користування цією квартирою.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.05.2015 ОСОБА_2 придбав у власність квартиру АДРЕСА_3 . Відповідно до договору ринкова вартість квартири за звітом про незалежну оцінку майна ТОВ «Юнекс Консалтінг» від 21.05.2015 становить 1 252 009 грн, ціна нерухомого майна , що купується покупцем становить 1 200 000 грн.

Згідно із п. 1.7 вказаного договору, покупцем подано заяву, в якій він стверджує, що на момент придбання вказаної в цьому договорі квартири він у шлюбі не перебуває та ні з ким не проживає однією сім`єю без укладання шлюбу. Грошові кошти, за які купується квартира, є його приватною власністю.

Відповідно до квитанції від 22.05.2015 № 1 оплата за придбану квартиру здійснена ОСОБА_2

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно спірна квартира зареєстрована за ОСОБА_2 23.05.2015.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 20.10.2015 ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль Мазда СХ-7, державний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 .

Відповідно до записів у трудовій книжці ОСОБА_2 та довідок з місця роботи останній з 21.01.2015 по 11.05.2016 працював на посаді в.о. заступника Голови правління з фінансово-економічних питань, а з 23.08.2015 - заступником Голови правління з фінансово-економічних питань ПАТ «Чернігівгаз».

З 02.03.2015 ОСОБА_1 працювала бухгалтером в Українському коледжі ім. В.О. Сухомлинського № 272 у м. Києві. Розмір заробітної плати позивача за період з березня 2015 року по вересень 2017 року складає 221 490,77 грн.

Згідно з протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ПСН» від 30.04.2014 діяльність товариства була призупинена до завершення проведення АТО на території Луганська і Луганської області. Господарська діяльність товариства не проводилась. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «ПСН» від 03.10.2016 діяльність товариства відновлена, проте прибутку товариство не мало.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 20.09.2017 задоволено позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 1 694 742,66 грн за договором позики від 14.05.2015, за яким ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 65 000 доларів США.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та придбання спірного майна у період спільного проживання.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені ч. 2 ст. 3 СК України виключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

При розгляд ж спорів про поділ майна, набутого за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу необхідно встановити факт спільного проживання, пов`язаність сторін спільним побутом, наявність між ними взаємних прав та обов`язків тощо.

За матеріалами справи встановлено, що сторони розірвали шлюб 22.04.2011 за ініціативою ОСОБА_1 у судовому порядку.

Надалі також у судовому порядку за позовом ОСОБА_2 вирішувалося питання про поділ майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою. Рішенням Артемівського районного суду м. Луганська від 30.06.2011 визнано за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та виділено у користування ОСОБА_2 кімнату площею 10,20 кв.м.

Зазначені обставини спростовують доводи позивачки про те, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем продовжували проживати однією сім`єю та вели спільне господарство. Сам по собі факт проживання сторін у одній квартирі не свідчить про те, що між сторонами не припинилися сімейні відносини. До того ж у судовому порядку встановлений порядок користування цією квартирою.

Спірне майно придбане 23.05.2015 (спірна квартира) та 20.10.2015 (автомобіль).

На період придбання цього майна відповідач проживав у м. Чернігів та працював з 21.01.2015 на посаді в.о. заступника голови правління з фінансово - економічних питань ПАТ «Чернігівгаз», а з 03.08.2015 по 11.05.2016 - заступником голови правління з фінансово - економічних питань цього товариства.

Позивач підтвердила в судовому засіданні, що жодного разу до відповідача у м. Чернігів не приїжджала.

Відповідач у поясненнях вказував, що внаслідок вимушеного переїзду з м. Луганська у зв`язку з проведенням АТО у Луганській області він орендував у м. Києві трикімнатну квартиру для проживання дітей та колишньої дружини. Сам же вирішував виробничі питання, оскільки до 31.12.2014 працював заступником голови правління з фінансово - економічних питань ПАТ «Луганськгаз». На час приїзду до м. Києва він користувався окремою кімнатою, у якій були його речі та спальне місце та не проживав з позивачкою однією сім`єю.

Надалі після придбання спірної квартири за його згодою колишня дружина з дітьми вселилася до цієї квартири та була в ній зареєстрована, проте він в цей час проживав у м. Чернігові та також не мав з позивачкою сімейних відносин.

Такі доводи відповідача підтверджуються записами у трудовій книжці, довідками з місця роботи, а також факт роботи відповідача у м. Луганську, а надалі у м. Чернігові не заперечувався позивачкою.

За вказаних обставин суд дійшов правильних висновків про те, що спірне майно придбане у період роздільного проживання сторін та позивачкою не доведено належними та допустимими доказами, що на час придбання спірного майна сторони проживали однією сім`єю та мали взаємні права та обов`язки як подружжя.

Та обставина, що відповідач періодично приїздив до орендованої квартири, а надалі до спірної квартири не вказує на наявність саме сімейних відносин між сторонами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач оплачувала комунальні послуги, проживаючи у спірній квартирі також не свідчать про проживання сторін однією сім`єю, оскільки позивач сплачувала за ті послуги, які сама ж і споживала.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме позивач разом з матір`ю відповідача обирали варіанти квартири, яку бажали придбати доказами не підтверджені. Крім того такі доводи не вказують на намір сторін придбати спірну квартиру у спільну сумісну власність як чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Підтримання добрих відносин між батьком, матір`ю відповідача чи з іншими його родичами також не створює взаємних прав та обов`язків між сторонами як між подружжям.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна як такого, що набуте за час проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу та надалі позовні вимоги не змінювала, доказів про наявність домовленостей про створення спільної сумісної власності, та доказів про будь - які особисті грошові вкладення у придбання спірного майна не подавала.

Відтак доводи апеляційної скарги про те, що вона видала довіреність на ім`я батька відповідача на продаж належної їй 1/2 частини квартири у м. Луганську не впливають на вирішення данного спору. До того ж позивач не вказує, що їй не були повернуті кошти, виручені від продажу квартири чи про те, що такі кошти нею вкладені у придбання спірного майна. Крім того, відповідно до копії договору купівлі - продажу від 08.07.2015 квартира АДРЕСА_2 продана вже після придбання спірної квартири за 105 000 грн та батько відповідача діяв як продавець і від імені ОСОБА_2 і від імені ОСОБА_1

Суд першої інстанції надав оцінку показанням свідків у сукупності з іншими доказами, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги показання свідків не є обґрунтованими.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374,375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня проголошення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови виготовлений 15.05.2019.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик