Справа №718/319/19
Провадження №2/718/84/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2019 року Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

секретаря - Пітак О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, мотивучи свої вимоги тим, що 15.03.2016 року приватним нотаріусом Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований за номером 2338, про стягнення з нього на користь відповідача заборгованість у розмірі 1180993,73 гривень, який пред`явлено до виконання до Кіцманського РВ ДВС. Безспірність заборгованості підтверджуєть документи, передбачені Переліком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. за № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у цьому переліку, відповідно до п.п.284, 286 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Одним із необхідних у такому випадку документів є нотаріально посвідчена угода, що передбачає сплату грошових сум , передачу або повернення майна, а також право на звернення стягнення на заставлене майно. 16.01.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно позивача, за наявної заборгованості за період з 17.12.2012р. по 01.11.2013р. в сумі 38339,96 доларів США. В оспорюваному виконавчому написі стягнення проводиться за період з 01.04.2013р. по 22.01.2016р. і сума стягнення складає 1180993,73 гривень. Отже, право у стягувача виникло 17.12.2012 року і було реалізовано вчиненим виконавчим написом 16.01.2014 року за № 52. Приватним нотаріусом Чуловьским В.А. вчинено виконавчу дію за межами трьох років виникнення права вимоги. Крім того, остання вимога надіслана позивачу у 2013 році і зазначена у ній сума не відповідає вказаній у виконавчому написі від 15.02.2016р. за № 2328, тому просив визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Позивач ОСОБА_2 подав письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» Матвійчук М.З. у поданій письмовій заяві просив розглядати справу у його відсутності. У відзиві на позов заперечував проти задоволення позову наступними доводами. Вказував, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, тому нотаріус під час вчинення виконавчого напису на відміну від суду не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

До заяви на вчинення виконавчого напису додавались вимоги про усунення порушень від 25.01.2016 року за № 1018-11, яка була направлена на адресу ОСОБА_3 26.01.2016 року, що підтверджується чеком про відправку. Жодних письмових звернень з боку Позивача до ТОВ «Кредитні ініціативи» з приводу невизнання заборгованості або непогодження із її розміром до кредитора та нотаріуса не поступало, в матеріалах справи відсутні відомості та докази, що ТОВ «Кредитні ініціативи» відмовилось приймати кошти в рахунок погашення кредиту. Стягувачем належним чином виконано вимоги законодавства щодо переліку документів, які в силу вказаних положень законодавства встановлюють безспірність заборгованості та на підставі яких вчиняється виконавчий напис. Тому твердження позивача, що заборгованість не є безспірною помилкові, оскільки після надіслання вимоги про погашення заборгованості така погашена боржником не була, заперечень щодо заявленої вимог не поступало, а тому вимоги заявника на вчинення виконавчого напису були безспірними. на основі чого нотаріусом і був вчинений виконавчий напис.

У зв`язку з невиконанням на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки, кредитор вправі був вчинити виконавчий напис на стягнення суми заборгованості в тому числі і на проценти нараховані після вчинення попереднього виконавчого напису нотаріуса. За за користування кредитними коштами встановлено процентну ставку 13 % річних (п.2.4 Кредитного договору) а за користування простроченими кредитними коштами встановлено процентну ставку в розмірі 24 % річних (п.3.2 Кредитного договору), які було змінено на 14 % та 30 % відповідно Договором про внесення змін від 17.06.2008 року. Наявність виконавчих написів нотаріуса одночасно про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки не можна розцінювати як подвійне стягнення, і у випадку виконання одного із зазначених виконавчих написів, боржник вправі буде звернутися до суду із заявою в порядку ст. 432 ЦПК України. Стосовно трьохрічного строку з моменту виникнення права вимоги зазначає, що Кредитний договір був укладений 19.07.2007 року, остання Додаткова угода щодо змін та доповнень до Кредитного договору була укладена 17.06.2008 року, відступлення права вимоги відбулось 17.12.2012 року, остання оплата була 29.03.2013 року, виконавчий напис було вчинено 16.01.2014 року, тобто менш як через півтора року після набуття права вимоги, оскаржуваний виконавчий напис було вчинено 15.02.2016 року, тобто менше як через три роки після останньої проплати. В оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса зазначено, що період стягнення з 01.04.2013 року по 22.01.2016 року, тобто менш як за три роки. При цьому, пунктом 5.6 Кредитного договору, сторони погодили збільшений строк позовної давності - 10 років. Аналогічний строк позовної давності зазначено в п.6.4 Іпотечного договору. Тому вважає позовні вимоги повністю необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа - приватний нотаріус Чуловський В.А. в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не повідомивши причини неявки та не подавши заяви про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.11.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 2874, за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у розмірі 30000,00 доларів США строком до 01.11.2027 року, зі сплатою 13% річних за користування кредитом, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит, належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, що передбачені цим договором

.

15.11.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, предметом якого є будівля складу бувшого військового містечка та земельна ділянка площею 0,1746га, що розташовані в АДРЕСА_1 .

На підставі договору № 745 від 17.06.2008 року внесено зміни до кредитного договору № 2874 від 13.11.2007 року стосовно розміру відсоткової ставки, визначеною у 14% річних в доларах США.

17.12.2012 року на підставі договору відступлення права вимоги за кредитним договором ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило право вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № 2874 від 13.11.2007 року, укладеним із ОСОБА_3 ..

16.01.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. вчинено виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно: будівлю складу бувшого військового містечка та земельна ділянка площею 0,1746га, що розташовані в АДРЕСА_1 , за наявної заборгованості за період з 17.12.2012р. по 01.11.2013р. в сумі 306 451,30 гривень, з яких: 29 998,58 доларів США (239 778,65 гривень) заборгованість за кредитом, 8 341,38 доларів США (66 672,65 гривень) заборгованість за відсотками.

З виконавчого напису від 15.02.2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2328, вбачається, що приватний нотаріус пропонує стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість, що виникла по кредитному договору № 2874 від 13.11.2007р., боржником за яким є ОСОБА_4 , за період з 01.04.2013 року по 22.01.2016 року в сумі 1180993,73 гривень, з яких: заборгованість за кредитом 735617,23грн.. заборгованість за відсотками 433638,93грн., заборгованість по комісії 11737,57грн.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99р. № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (ст.88 Закону

України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі № 320/8269/15-ц, питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України.

Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20.05.2015р. у справі № 6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком № 1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів.

У постанові Верховного Суду України від 04.03.2015р. у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника.

Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.03.2015р. у справі № 6-141цс14 та від 05.07.2017р. у справі № 6-887цс17.

Так, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017р. у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017р. у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20.05.2015р. у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12.

Як вбачається з направленої ОСОБА_3 25.01.2016р. вимоги про усунення порушень, станом на 22.01.2016р. загальна сума заборгованості становить 67793,16 доларів США (1662405,90 гривень), а саме: за кредитом 29998,58 доларів США (735617,23 гривень), по відсотках 17683,86 доларів США (433638,93 гривень), по пені 19632,06 доларів США (481412,17 гривень), по комісії 478,66 доларів США (11737,57 гривень).

Таким чином, не можна вважати безспірною зазначену у виконавчому написі нотаріуса від 15.02.2016 року стягнуту з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість по кредитному договору № 2874 від 13.11.2007 року, за період з 01.04.2013р. по 22.01.2016р. в сумі 1180993,73 гривень (з яких: заборгованість за кредитом 735617,23грн.. заборгованість за відсотками 433638,93грн., заборгованість по комісії 11737,57грн.).

Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Право на оскарження до суду нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії, передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат».

З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому сам по собі факт додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів, передбачених Порядком № 26/5, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підляягає виконанню, якщо судом буде встановлено, що на момент вчинення нотаріусом цього напису боржник не мав безспірної заборгованості перед стягувачем у тому розмірі, як зазначено у виконавчому написі.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 486/388/16-ц.

Таким чином, суд знаходить заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

На підставі викладеного, ст.ст.15, 16, 18, 526, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 17, 18, 76-81, 223, 259, 263, 264, 265 268, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича від 15.02.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2328, про стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 2874 від 13.11.2007р., за період з 01.04.2013 року по 22.01.2016 року, в сумі 1180993,73 гривень (з яких: заборгованість за кредитом 735617,23грн.. заборгованість за відсотками 433638,93грн., заборгованість по комісії 11737,57грн.), таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 768,40 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 17 травня 2019 року.

Суддя: Т.І.Олексюк