КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №753/5232/18 головуючий у суді І інстанції: Коренюк А.М.
провадження №22-ц/824/6620/2019 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 травня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сержанюка А.С., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року, ухвалене у складі судді Коренюк А.М., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ "Україна" до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року позивач Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ПЗУ "Україна" (далі - ПрАТ "СК "ПЗУ "Україна") звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 обґрунтовуючи його тим, що 03 червня 2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Субару", який був застрахований в ПрАТ "СК "ПЗУ "Україна", під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Хюндай». Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «Хюндай». Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Позивачем було сплачено страхове відшкодування у розмірі 5996,93 гривень на користь ОСОБА_3 (водія автомобіля «Хюндай»). При цьому, ПрАТ "СК "ПЗУ "Україна" вказало, що ОСОБА_1 , у встановлений законодавством строк, не повідомив про вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Тому, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "ПЗУ "Україна" кошти у сумі 5996,93 гривень - сума страхового відшкодування та судові витрати у розмірі 1762,00 гривень, а всього 7758,93 гривень.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року позов ПрАТ "СК "ПЗУ "Україна" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "СК "ПЗУ "Україна" 5996,93 - витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, 1762,00 гривень- судового збору, а всього - 7758,93 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Вказав, що судом першої інстанції помилково було застосовано вимоги статей 33,38 Закону Украши "Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки їx застосування не відповідає фактичним обставинам справи, так як обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлені, підтверджуються матеріалами справи та не заперечуються позивачем, страховик необгрунтовані виплати не здійснював. Крім того, вважав, що всупереч приписам процесуального закону, в оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанції не надав мотивованої оцінки аргументам відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, які грунтуються на нормах матеріального права, а також на усталену судову практику Верховного Суду та Верховного суду України в аналогічних справах.

ПрАТ "СК "ПЗУ "Україна" відзив на апеляційну скаргу не надало.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, і задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що страховик, після виплати страхового відшкодування, має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Доказів на підтвердження позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди у встановлені строки, відповідачем надано не було, а тому суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст.1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а сааме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частиною першою статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системний аналіз вищезазначених норм права дає можливість колегії суддів дійти висновків, відповідно до яких власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Правовідносини щодо відшкодування матеріальних збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, також регулюються Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до підпункту 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, повідомити страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторно-транспортне страхове бюро України про настання ДТП. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Встановлено, що 03 червня 2015 року о 12 год. 00 хв. на Московській площі в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Субару», державний номерний знак НОМЕР_1 , який був застрахований у ПрАТ "СК "ПЗУ "Україна" за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АІ/1319478, чинний на час ДТП), під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с.29, 30, 31).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2015 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу (а.с.31).

Відповідно до Звіту №1032/15 товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 19 червня 2015 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності, вартість збитку завданого автомобілю «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_2 , визначено з урахуванням ст.29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, та становить 7831,91 гривень.

08 жовтня 2015 року ПрАТ "СК "ПЗУ "Україна" було здійснено виплату у розмірі 5996,93 гривні, що підтверджується платіжним дорученням №36208 (а.с.47).

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, на момент вчинення ДТП, у ПрАТ "СК "ПЗУ "Україна".

Відтак, проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вищезазначеними положеннями законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правильність визначення судом першої інстанції характеру спірних правовідносин та нормам матеріального права, які підлягають застосуванню. Також, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково застосовано положення статей 33,38 Закону Украши "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відхиляються апеляційним судом з огляду на наступне.

Так, при зверненні позивача до суду, останній ґрунтував свої вимоги на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних.

Тому, не зазначення судом першої інстанції відповідних норм законодавства у оскаржуваному рішенні не може слугувати підставою для задоволення апеляційної скарги, і відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «21» травня 2019 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіА.С. Сержанюк О.І. Сліпченко