ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1631/19 Справа № 185/4831/17 Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його розділ, -

В С Т А Н О В И Л А:

21 червня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ. Просила встановити факт проживання її та відповідача однією сім`єю як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою в період з 01 січня 2006 року по 16 грудня 2006 року. Визнати спільною сумісною власністю її та відповідача квартиру АДРЕСА_1 та поділити її, визнавши за нею право власності на 1/2 частину, на іншу 1/2 частину цієї квартири - визнати право власності за відповідачем (том 1 а.с.2-5).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2018 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26 липня 2018 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ - задоволено повністю. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою у період з 01 січня 2006 року по 16 грудня 2006 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та поділено її, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , на іншу 1/2 частину цієї квартири визнано право власності за ОСОБА_1 Вирішено питання судових витрат (том 2 а.с.97-100, 102).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково. Встановити факт проживання сторін однією сім`єю як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, у період з 01 листопада 2006 року по 16 грудня 2006 року. В решті позовних вимог відмовити (том 2 а.с.106-110).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно актів про сумісне проживання, сторони по справі мешкали сумісно в період часу з 01 січня 2006 року у квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Після купівлі квартири АДРЕСА_1 , стали проживати в ній однією сім`єю (а.с.12).

Зазначені факти також підтвердили допитані в судовому засіданні в суді першої інстанції свідки - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

Згідно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 11 квітня 2006 року та посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Гущиною О.І., ОСОБА_1 придбав її за 55550 грн. за рахунок кредитних коштів, отриманих від ЗАТ КБ «Приватбанк» (а.с.7, 17).

Згідно із кредитним договором № PVH0GК00001669 від 07 квітня 2006 року, який укладено між ЗАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем, останній отримав кредит на купівлю квартири. На забезпечення виконання кредитних зобов`язань відповідачем перед банком 11 квітня 2006 року було укладено відповідний договір іпотеки на дану квартиру. Строк дії кредитного договору складав з 07 квітня 2006 року по 07 квітня 2016 року (а.с.35-42).

На момент придбання спірної квартири, до, та в період знаходження сторін по справи у шлюбі, вони офіційно працювали та мали відповідний дохід (а.с.23-30).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог.

Проте повністю погодитися з висновком суду, колегія суддів не може.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не надав оцінку доказам наданим відповідачем.

Зокрема, акту від 25 вересня 2017 року, що складений комісією в складі головного інженеру ПП "К-П-1", паспортиста ПП "К-П-1", майстра дільниці ПП "К-П-1" та підписаного свідками, відповідно до яуого ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав в квартирі АДРЕСА_3 з 12.09.2002 року по 15.05.2006 року (том 1 а.с.84).

Зазначена квартира була у власності відповідача на підставі договору дарування, посвідченого 29.11.2005 року приватним нотаріусом Кримським Є.В. реєстраційний номер 922, але на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.06.2006 року приватним нотаріусом Шлегою Г.І. реєстраційний номер 1336 вищезазначена квартира була продана іншій особі (том 1 а.с.85, 86).

Згідно акту від 26 вересня 2017 року, що складений комісією в складі головного інженеру ПП "К-П-1", паспортиста ПП "К-П-1", майстра дільниці ПП "К-П-1" та підписаного свідками, ОСОБА_1 проживав без реєстрації за адресою АДРЕСА_4 зі своєю мамою ОСОБА_8 з червня 2006 по листопада 2006 року (том 1 а.с. 87).

Згідно довідки № 234 від 23.10.2017 про склад сім`ї, встановлено, що за адресою АДРЕСА_5 , ОСОБА_9 (Саламашенко) була зареєстрована з 20.02.1989 по 16.11.2006 (том 1 а.с.88).

Згідно Довідки № 235 від 23.10.2017, за адресою: АДРЕСА_6 зареєстровані: ОСОБА_1 з 18.05.2006 по теперішній час; ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) з 23.11.2006 по теперішній час; ОСОБА_11 був зареєстрований з 16.08.2007 по 26.11.2013 (а.с.89).

Згідно акту про фактичне проживання від 07.10.2017, при опитуванні жильців будинку за адресою АДРЕСА_7 встановлено, що ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_2 сумісно проживають в АДРЕСА_1 з листопада 2006 року по теперішній час (а.с.90).

Зазначені докази спростовують факт проживання сторін однією сім`єю в період з 01 січня 2006 року.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство за правилами ст. 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини 1, 5, 6, 7).

За змістом ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Допустимість доказів: суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої вили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог та відповідно до ст. 13, 12, 81 ЦПК України не підтвердила цих своїх доводів відповідними доказами, передбаченими ст. 76-88 ЦПК України.

Стаття 263 ЦПК України вимагає, щоб судове рішення ґрунтувалося на засадах верховенства права, було законним і обґрунтованим. Рішення є законним, якщо воно ухвалено відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, і обгрунтованим - якщо воно ухвалено на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Проаналізувавши та оцінивши всі докази по справі, якими позивач підтверджувала свої вимоги в їх сукупності та мотиви і доводи апеляційної скарги відповідача, суд апеляційної інстанції не встановив фактів, якими ОСОБА_2 обґрунтовувала свої вимоги, а тому дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки позивачем належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами не доведено та не підтверджено, що між нею і відповідачем склалися усталені відносини, притаманні чоловікові і дружині, що між ними велося спільне господарство, планувався сімейний бюджет, а отже не доведено факту спільного проживання із відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з січня 2006 року по грудень 2006 року, і як наслідок, між ними не виникли права та обов`язки подружжя, а відповідно і відсутні правові підстави для визнання квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 ідеальну частку цієї квартири.

Враховуючи, що відповідач визнав та підтвердив відповідними доказами факт проживання сторін в період з листопада 2006 року, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 липня 2018 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту сумісного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його розділ задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, у період з 01 листопада 2006 року по 16 грудня 2006 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: