РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2019 року

м. Рівне

Справа № 570/2773/18

Провадження № 22-ц/4815/570/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В.

учасники справи:

позивач: ПАТ "Просто-страхування"

відповідач: ОСОБА_1 ,

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус",

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" - адвоката Синюк С.Л. на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22.01.2019 року, ухваленого в складі судді Гнатущенко , повний текст якого виготовлено 2019 року, у справі №570/2773/18,

в с т а н о в и в :

У червні 2018 року ПАТ "Просто-страхування" звернулось з позовом до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" про відшкодування шкоди.

Позов мотивований тим, що 15 грудня 2016 року позивач (страховик) і ОСОБА_2 (далі - потерпіла) уклали договір страхування наземних транспортних засобів (далі - договір добровільного майнового страхування), за яким страховик застрахував майнові інтереси потерпілої, пов`язані з експлуатацією автомобіля марки «Volkswagen Polo» (далі - застрахований автомобіль).

19 травня 2017 року в місті Рівне сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля й автомобіля марки "Дачія Логан", за кермом якого була відповідач. Внаслідок ДТП застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження.

09 червня 2017 року постановою Рівненського міського суду Рівненської області визнано винною у настанні ДТП відповідача.

Керуючись умовами укладеного договору добровільного майнового страхування, позивач сплатив на користь потерпілої суму страхового відшкодування у розмірі 11506,88 грн та отримав право вимоги на зазначену суму.

24 жовтня 2017 року ТДВ "СТзДВ "Глобус" було здійснено виплату відшкодування позивачеві у розмірі 7602,75 грн.

ПАТ "Просто-страхування" вважає, що відповідач зобовязана відшкодувати ПАТ "Просто-страхування" різницю між сумою виплаченого страхувальнику ОСОБА_2 страхового відшкодування та сумою відшкодування, сплаченого ТДВ "СТзДВ "Глобус" на користь ПАТ "Просто-страхування" за завдану шкоду відповідачем ОСОБА_1

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2019 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" про стягнення страхового відшкодування в розмірі 3904,13грн. відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, то обов`язок відшкодувати шкоду покладається на його страховика - третю особу.

В поданій на рішення апеляційній скарзі представник позивача вважаючи його незаконною, необґрунтованою та постановленою без достатніх правових підстав просив суд рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивач, як страховик, що виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, у тому числі право вимоги до відповідача, як винної у ДТП особи, про стягнення коштів у розмірі виплаченого ним страхового відшкодування, як різницю між фактичним розміром шкоди та виплатою страхового відшкодування. Вважає, що як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат, тобто у сумі 11506,88 грн грн перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Крім того, франшиза не включається до суми майнового збитку та не стягується зі страховика, а тому в усіх випадках відшкодовується виключно винуватцем ДТП.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що оскільки на момент ДТП її цивільно-правова відповідальність була застрахована у третьої особи, то обов`язок відшкодувати шкоду позивачу покладається на неї.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення відповідає.

Судом встановлено, що 19 травня 2017 року в місті Рівне сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля«Volkswagen Polo» під керуванням ОСОБА_2 й автомобіля марки "Дачія Логан", за кермом якого була відповідач ОСОБА_1 Внаслідок ДТП застрахований автомобіль «Volkswagen Polo» отримав механічні пошкодження.

09 червня 2017 року постановою Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 визнано винною у настанні ДТП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

15.12.2016 р., між позивачем АТ "Просто-страхування" та ОСОБА_2 укладено договір страхування "Просто-каско-плюс" серія НОМЕР_1 № 1602317.

Згідно страхового акту № 120911 від 21.06.2017р., розмір страхового відшкодування складає 11506,88 грн.

Згідно платіжного доручення № 11492 від 22.06.2017 року страхове відшкодування у розмірі 11506,88 грн. сплачено за призначенням платежу "за ремонт автомобіля Volkswagen, р/н НОМЕР_2 , власник ОСОБА_2 , згідно розп. № 120911 від 21.06.2017 р. Без ПДВ".

13.07.2017 р. АТ "Просто-страхування" надіслано ТДВ "СТзДВ "Глобус" заяву про страхове відшкодування на 11506,88 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТДВ "СТзДВ "Глобус", яке перерахувало на користь ПАТ "Просто-страхування" суму страхового відшкодування у розмірі 7602,75 грн. з урахуванням франшизи та коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Під час застосування наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.

Відносини ж між відповідачем та його страховиком, ТДВ "СТзДВ "Глобус", регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу та франшизи.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.

Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до пункту 2.4 зазначеної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації.

Судом не враховано, що сума відшкодування, виплаченого ТДВ "СТзДВ "Глобус" в порядку суброгації позивачу у розмірі 7602,75 грн, визначена із урахуванням фізичного зносу пошкодженого автомобіля, а розмір реальних збитків, необхідних для відновлення пошкодженої речі, які відшкодовані АТ «Просто-страхування» потерпілому, становлять 11506,88 грн, відтак різниця між цими сумами має бути відшкодована ОСОБА_1 відповідно до правила статті 1194 ЦК України для повного відшкодування завданої нею шкоди.

Крім того, суд не врахував, що сума франшизи за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9450345 становить 1000,00 грн та за правилами пункту 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має бути компенсована страхувальником ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що суд зробив висновок про задоволення вимог апеляційної скарги та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції-1762,00грн, а також у суді апеляційної інстанцій у розмірі 2643,00 грн підлягають відшкодуванню відповідачем на користь позивача, який здійснював оплату судового збору .

В частині стягнення компенсації за надання правової допомоги відмовити, оскільки представник позивача не надав суду докази документально підтверджені, що ним понесені витрати на правову допомогу, а саме, не надано акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, ст.ст.993,1166,1188, 1194 ЦК України, апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" - адвоката Синюк С.Л. задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2019 рокускасувати.

Позов ПАТ "Просто-страхування" до ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство з додатковою відповідальністю "Глобус" про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування", м.Київ, вул.Герцена, 10, п/р НОМЕР_3 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", МФО 380805, невідшкодовану частину сплаченого страхового відшкодування в сумі 3904,13 грн. та судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції в сумі 4405,00 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 травня 2019 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Бондаренко Н.В.