П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2019 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах Прокопчук Л.М. (суддя-доповідач), Самчишиної Н.В., Царюк Л.М. із секретарем судового засідання Богуславською О.М., за участю відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2019 року (повний текст складено 20.03.2019 року), ухвалене в приміщенні того ж суду у складі судді Мельничук О.В., по справі № 484/784/18, провадження №22-ц/812/891/19, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради про визначення часу та місця спілкування з дитиною та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини,

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому просила встановити час та місце спілкування ОСОБА_1 із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кожної суботи з 16 години до 18 години за місцем її проживання по АДРЕСА_1 в її присутності.

ОСОБА_2 свої вимоги мотивувала тим, що вона з ОСОБА_1 перебувала у шлюбі, який розірвано 24.10.2017 року рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області. Від шлюбу з ОСОБА_1 у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає з нею. В зв`язку з тим, що ОСОБА_1 неодноразово без її відома та дозволу забирав сина з дитячого садочка, відвозив до себе додому і відмовлявся повертати сина їй, то постало питання про визначення часу та місця спілкування відповідача із сином. На її заяву до виконкому Первомайської міської ради було постановлено рішення про встановлення порядку побачення відповідача із малолітнім сином, а саме кожної суботи та неділі з 15 до 19 години у присутності обох батьків без сторонніх осіб. Однак, відповідач не додержується встановленого порядку спілкування із сином, порушує його, а 11.02.2018 року викрав сина, забрав до себе додому та відмовлявся повернути, у зв`язку з чим вона була змушена звернутись до поліції. Тому вона і звертається до суду з даним позовом (а.с. 2-3).

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом, в якому просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження. Встановити порядок побачення його з малолітнім сином ОСОБА_3 , 2016 року народження кожної суботи з 15 години до 19 години за адресою вул АДРЕСА_2 , 17/43 в м. Первомайськ Миколаївської області в присутності обох батьків без сторонніх осіб та самостійно кожної неділі з 16 години до 19 години за адресою АДРЕСА_3 . Крім того, без обмеження дозволити відвідувати ОСОБА_1 дитячий садок, а у період хвороби сина безперешкодно відвідувати дитину за місцем її фактичного знаходження.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивував тим, що з 10.07.2015 року по 24.10.2017 року він перебував у шлюбі із ОСОБА_2 і від цього шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно проживає з матір`ю. Остання чинить перешкоди у спілкуванні з сином, рішенням виконкому Первомайської міської ради від 11.08.2017 року № 456 був встановлений порядок його побачення із сином щомісяця кожної суботи з 15 години до 19 години в присутності матері та самостійно кожної неділі з 15 години до 19 години за адресою АДРЕСА_3 . Первомайськ Миколаївської області. При зустрічі ОСОБА_2 провокувала сварки, безпідставно викликала поліцію і відповідно до її заяви виконком Первомайської міської ради рішенням від 10.11.2017 року за №609 вніс зміни до рішення від 11.08.2017 року встановив порядок побачення його із сином щомісяця кожної суботи та неділі з 15 години до 19 години за адресою АДРЕСА_1 в присутності обох батьків без сторонніх осіб. Однак, і після цього рішення ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні йому з дитиною, влаштовує сварки, що негативно впливає на психічний стан дитини. А так як він має сильні батьківські почуття та дуже велике бажання виховувати свою дитину, то він і змушений звернутись з даним позовом до суду (а.с. 88-89).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2019 року позови задоволені частково.

Встановлено час та місце спілкування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця кожної суботи та неділі з 15.00 години до 19.00 години за адресою: АДРЕСА_1 в присутності обох батьків, без сторонніх осіб.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 153-154).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам діючого законодавства та обставинам справи, оскільки орган опіки та піклування, надаючи висновок щодо визначення часу спілкування дитини з батьком, не визначив необхідності присутності матері під час таких зустрічей, а встановлений порядок зустрічей позбавляє можливості привітати дитину з днем народження у святкові дні, якщо це не припадає на суботу та неділю. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані щодо негативного впливу на розвиток сина та наявність такого впливу не підтверджена відповідними доказами, а навпаки, за місцем проживання та роботи відповідач характеризується позитивно. Тому просить рішення суду першої інстанції змінити, визначити його право на безперешкодне спілкування з сином ОСОБА_4 кожної неділі з 15.00 до 19.00 год. щомісячно за його місцем проживання в АДРЕСА_3 без присутності матері; у період хвороби сина безперешкодно відвідувати його за місцем фактичного знаходження, дозволити відвідувати дитячий садок та зустріч в день народження та святкові дні (а.с. 156-157).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що судове рішення постановлено з дотриманням норм законодавства та з урахуванням висновку органу опіки та піклування Первомайської міської ради, який керувався інтересами сина Артема, який є ще досить маленькою дитиною (а.с. 167-168).

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач просив задовольнити апеляційну скаргу.

Позивачка, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно копії рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24.10.2017 року (а.с.7) шлюб, який зареєстрований 10.07.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Із копії рішення виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області від 10.11.2017 року № 609 видно, що встановлено порядок побачення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця кожної суботи та неділі з 15.00 до 19.00 годин за адресою: АДРЕСА_1 в присутності обох батьків, без сторонніх осіб.

Копіями листів Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, адресованими ОСОБА_2 від 04.11.2017 року ( а.с.13) та ОСОБА_1 від 29.10.2017 року, 12.11.2017 року ( а.с.97, 98), від 25.11.2017 року , від 08.02.2018 року, 02.07.2018 року, 14.07.2018 року (а.с.100-103) та копією витягу з ЄРДР від 11.02.2018 року (а.с.8) підтверджено те, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 склались неприязні відносини і вони з жовтня 2017 року та в 2018 році, неодноразово звертались до поліції із заявами та скаргами на неправомірні дії один одного як відносно них самих, так і дитини.

Із висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Первомайської міської ради (а.с.63-66) видно, що вказаний орган вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини, встановити порядок побачення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісяця кожної суботи та неділі з 15.00 години до 19.00 години за адресою: АДРЕСА_1 в присутності обох батьків, без сторонніх осіб.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами по справі батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 склалися неприязні відносини. Дитина проживає з матір`ю, їй лише три роки. Тому виходячи з інтересів дитини, а також висновку органу опіки та піклування, суд по суті повторив те рішення, яке було прийнято вказаним органом.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог щодо надання дозволу без обмеження відвідувати відповідачу дитячий садок, а в період хвороби сина безперешкодно відвідувати дитину за місцем її фактичного знаходження, суд зазначив, що ці вимоги є безпідставними та необгрунтованими, тому що і дитячі, і лікувальні заклади мають відповідні обмеження у їх відвідуванні. Доказів щодо того, що позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною відповідач не надав, тому суд з цих підстав відмовив у задоволенні зазначених позовних вимог.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову погоджується частково, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На даний час батьки дитини розлучилися.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяються якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Батьки зобов`язані поважати дитину.

Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Положеннями статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами 1, 2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме:Європейський суд з прав людини неодноразово аналізував позитивні зобов`язання держави щодо забезпечення вказаних інтересів в аспекті дотримання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вказував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови. По-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або неблагополучною. По-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ("Neulinger and Shuruk v. Switzerland" від 8 січня 2009 року, заява N 41615/07, "Mamchur v. Ukraine" від 16 липня 2015 року, заява N 10383/09).

Як Суд зазначив у рішенні у справі "Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії" ([ВП], заява N 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): "п.136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, "відновити" сім`ю [рішення у справі "Гнахоре проти Франції", заява N 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-IX]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Ельсхольц проти Німеччини", [ВП], заява N 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі "Марсалек проти Чехії", заява N 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)".

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що підставою його звернення до суду було порушення його права, як батька, на участь у вихованні малолітнього сина без присутності матері чи інших осіб.

Встановлено, що у судовому засіданні ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та пояснила, що вона згодна на зустрічі позивача з сином тільки в її присутності за її місцем проживання, пояснюючи віком дитини.

З врахуванням зазначених положень національного та міжнародного законодавства, що регулює правовідносини батьків, між якими виник спір щодо участі у вихованні дитини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції ухвалене без урахування зазначених приписів.

Отже, судовим розглядом встановлено, що позивач, який є батьком дитини, піклується про сина та любить його, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, позитивно характеризується, є матеріально-забезпеченою людиною, має постійне місце роботи та має належні житлові умови.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом апеляційної інстанції не встановлено, ОСОБА_2 не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Не надано таких доказів й суду апеляційної інстанції.

Доводи ОСОБА_2 щодо місця побачення батька з дитиною за місцем її проживання, та участі у вихованні і спілкуванні батька з дитиною у присутності матері, які прийняті судом першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам статей 157, 159 СК України.

Визначаючи місце спілкування дитини з батьком за місцем проживання з матір`ю в її присутності, орган опіку та піклування та суд першої інстанції посилались тільки на вік дитини, при цьому не мотивували, якими інтересами дитини це викликано (стан здоров`я, необхідність посиленого догляду тощо).

Колегія суддів, вирішуючи питання щодо порядку та місця спілкування позивача з малолітнім сином, приймає до уваги вік дитини, стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, сварки між собою в присутності дитини, що впливає на дитину негативно та порушує її інтереси, незабезпечує її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася), дійшла висновку про те, що визначення місця спілкування позивача з сином не повинно перешкоджати йому особистому спілкуванні з дитиною за місцем його проживання без присутності матері хоча б раз на тиждень, що буде відповідати і найкращим інтересам дитини, не буде завдавати шкоди його здоров`ю та розвитку.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що судовим розглядом не встановлено обставин, які б могли бути підставою для визначення такого способу спілкування позивача з малолітнім сином, який би обумовлював побачення з дитиною у присутності інших осіб.

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції, встановивши, що між батьками малолітнього ОСОБА_5 склалися неприязні стосунки, дійшов висновку про те, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, а тому визначає спосіб участі батька у вихованні малолітнього сина, що не суперечить інтересам дитини, наступним чином: щомісяця кожної неділі з 15 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв. без присутності матері за місцем проживання батька, тим самим змінює рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що сторони, з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

З врахуванням встановлених обставин та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наведених вище підстав.

Відповідачем не заявлялись вимоги щодо дозволу зустрічі з сином в день його народження та святкові дні, тому відповідно до ч.1 ст. 13 та ч.1 ст. 367 ЦПК України вони судом першої інстанції не вирішувались, і не можуть бути вирішені судом апеляційної інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про незадоволення позову в частині вимог про надання дозволу відвідувати дитячий садок та безперешкодно відвідувати сина у період хвороби за місцем його фактичного знаходження, то вони не заслуговують на увагу, оскільки доказів того, що мати дитини перешкоджає батькові відвідувати дитячий садок, чи відвідувати сина у період його хвороби, не надано.

За результатами розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України змінює судове рішення і ухвалює у відповідній частині нове рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 375, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2019 року змінити в частині визначення місця спілкування ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 кожної неділі: встановивши місце спілкування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожної неділі з 15.00 години до 19.00 години щомісячно за адресою АДРЕСА_3 без присутності матері.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Прокопчук

Суддя Н.В. Самчишина

Суддя Л.М. Царюк

Повний текст судового рішення складено 24 травня 2019 року