Справа № 204/2497/17
Провадження № 2/204/27/19 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2019 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю представників позивача ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

за участю представника відповідача Чебикіна С.В.

за участю представника третьої особи Медведєвої В.О

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив витребувати з чужого незаконного володіння - у ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що йому на праві власності належала спірна квартира. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року у цивільній справі за позовом адвоката Романенко Лариси Сергіївни в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, зокрема було визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , та виділено у власність ОСОБА_6 вказану квартиру. На підставі цього рішення суду ОСОБА_6 зареєструвала право власності на квартиру АДРЕСА_1 на своє ім`я. Після того, як позивачу стало відомо про рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, він його оскаржив в апеляційному порядку. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року в оскаржуваній частині щодо визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу було скасовано і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 в цій частині було відмовлено. ОСОБА_6 подарувала спірну квартиру ОСОБА_5 , ОСОБА_5 , в свою чергу, подарувала спірну квартиру ОСОБА_4 . Вказані обставини свідчать про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 вибула з володіння позивача незаконно, спочатку на підставі рішення суду від 22 травня 2015 року, яке було скасовано, а потім на підставі договорів дарування від 26.01.2016 року та 25.10.2016 року відповідно. У зв`язку з вказаними обставинами, він був вимушений звернутися до суду для захисту своїх законних прав.

В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги останнього і просили задовольнити їх в повному обсязі на підставі зазначених в позові підставах.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача і просив відмовити йому в повному обсязі. При цьому, вказав, що іншого житла ані малолітня дитина - ОСОБА_4 , ані його законний представник - мати ОСОБА_5 , не мають, а житлові права дитини охороняються законом і вони мають пріоритет над іншими, зокрема в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Крім того, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому 5 років, є добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру, оскільки його мати - ОСОБА_5 , а тим більше її 5-річний син, який є відповідачем у справі, не знали і не могли знати про те, що мати, відповідно бабуся, ОСОБА_6 , не мала права дарувати ОСОБА_5 цю квартиру, яку остання потім подарувала своєму синові (онуку позивача), оскільки ОСОБА_6 набула право власності на неї на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року, яке було скасоване лише 27 липня 2016 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області. А квартира була подарована ОСОБА_6 26 січня 2016 року, тобто, до скасування його судом апеляційної інстанції. Це майно не загублене позивачем і нікому він його не передавав у володіння. Квартира, в якій проживають відповідач і його законний представник, не викрадена у позивача або в іншої особи, вона вибула з володіння позивача в законному порядку - на підставі рішення суду.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача і підтримала заперечення представника відповідача..

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 належала квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування квартири від 26.09.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Ладою І.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 2-4488 (а.с.4).

При цьому, заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року у цивільній справі № 200/4501/15-ц за позовом адвоката Романенко Лариси Сергіївни в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, - серед іншого було визнано квартиру АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , та виділено у власність ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 (а.с.5-7).

Таким чином, спірна квартира вибула з власності ОСОБА_3 на підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року у цивільній справі № 200/4501/15-ц.

В свою чергу, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2016 року було скасоване рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2015 року у цивільній справі № 200/4501/15-ц в частині визнання майна спільною сумісною власністю та його поділу і ухвалено в цій частині позовних вимог нове рішення, яким ОСОБА_6 відмовлено в задоволенні її вимог (а.с.8-10).

Отже, правочин, тобто рішення суду, на підставі якого спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника, було скасовано у передбаченому законом порядку.

При цьому, судом встановлено, що згідно договору дарування квартири від 25.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кот Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1710, квартиру АДРЕСА_1 було відчужено на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на теперішній час значиться як власник квартири, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 85523005 від 21.04.2017 року (а.с.12).

Крім того, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 66284689 від 19.08.2016 року, судом встановлено, що до відчуження спірного нерухомого майна відповідачу воно належало ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 26.01.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. і зареєстрованого в реєстрі за № 568 (а.с.11).

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлена належність власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно норм ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, за нормами ст. 388 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Виходячи з положень статті 387 ЦК України, віндікація застосовується тоді, коли у власника зберігається право власності, але він не може його здійснювати, оскільки річ вибула із його володіння і перебуває у неправомірному (незаконному) володінні іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Разом з тим, судом було встановлено, що власник майна не мав волі на передачу належної йому квартири, що є предметом спору у даній справі, відповідачеві.

Більш того, згідно з ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Наведене узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду і наведеними ним правовими позиціями про те, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. У такому випадку чинне законодавство не пов`язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів, права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Як роз`яснено в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

При цьому, суд виходить з того, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача у всіх випадках, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати (ч. 3 ст. 388 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України, необхідність встановлення обставин вибуття майна із володіння власника, який вважає своє право власності порушеним та вимагає повернення майна, а не особи, яка в подальшому здійснила продаж цього майна відповідачу (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі 6-136цс12).

З урахуванням всього вищевказаного, суд вважає встановленим той факт, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника поза його волею і у подальшому відчужене на користь третіх осіб.

Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, встановлених обставин справи і оскільки в судовому засіданні встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння власника поза його волею, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про витребування майна на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Що ж стосується тверджень представника відповідача про те, що житлові права дитини охороняються законом і вони мають пріоритет над іншими, зокрема, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення, то ці твердження суд вважає необґрунтованими і безпідставними з огляду на наступне.

Так, як на підтвердження своїх тверджень представник відповідача посилався на практику Верховного Суду України, зокрема на його постанову від 29 листопада 2017 року у цивільній справі № 344/17748/15-ц.

В той же час, суд зазначає, що такі твердження були вирвані з контексту зазначеної постанови Верховного Суду України в тій частині, що була потрібна представникові відповідача, а саме, у даній справі розглядається спір щодо захисту права власності особи на належне їй нерухоме майно, яке вибуло з її володіння поза її волею, тоді як у цивільній справі № 344/17748/15-ц вирішувався спір стосовно усунення перешкод у проживанні малолітньої дитини в квартирі, в яку вона була вселена і прописана як член сім`ї власника квартири, а правовими підставами в зазначеній справі вказано ЖК України.

В даній же справі не вирішується питання щодо проживання малолітньої дитини в спірній квартирі, а вирішується питання щодо повернення нерухомого майна власникові з володіння якого воно вибуло поза його волею у спосіб, що не передбачений законом.

За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає необхідним витребувати з чужого незаконного володіння - у ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача в особі його законного представника ОСОБА_5 на користь позивача слідує стягнути судовий збір у розмірі 1795 грн. 40 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 388 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради, про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити повністю.

Витребувати з чужого незаконного володіння - у ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 в особі його законного представника ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 1443 грн. 00 коп. і 352 грн. 40 коп., а всього 1795 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Чечелівської районної у м. Дніпрі ради, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 04052488, місцезнаходження: 49006, м. Дніпро, пр. Пушкіна, буд. 65.

Суддя В.В. Самсонова