ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/969/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянув без повідомлення учасників справи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року, суддя Логінова С.М., у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, утримання дружини,

встановив:

В жовтні 2018 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів утримання малолітньої дитини та її утримання.

В обґрунтування доводів зазначила, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 у них народилась дочка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні.

Вказала, що шлюб між нею та відповідачем не розірвано, з 20.10.2018 року ОСОБА_1 проживає окремо, кошти на утримання малолітньої дитини не надає, хоча має таку можливість.

З врахуванням уточнених позовних вимог, просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у сумі 1559 грн. та на її утримання кошти у сумі 2000 грн. на місяць на час перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року позов було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 1000 (одна) грн., що становить не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 кошти на її утримання у сумі 500 грн. до досягнення дитиною трирічного віку. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з нього на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі 1000 грн. щомісячно, в решті позовних вимог відмовити.

На обґрунтування скарги зазначив, що визначення розміру аліментів на утримання його малолітньої дочки з урахуванням критерію не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить нормам ч. 1 ст. 184 СК України.

Зазначив, що суд неправомірно стягнув з нього на користь його дружини, ОСОБА_6 , кошти на її утримання, оскільки її незадовільний матеріальний стан не був підтверджений належними доказами (довідка про декретну відпустку не є допустимим доказом матеріального стану).

Більше того, позивачем не було надано суду доказів про його майновий стан, а копія довідки про його доходи не може вважатися допустимим доказом. Апелянт зазначив, що наразі він не працевлаштований, а факт його працевлаштування у ТОВ «КС Домофон Хмельницький» є помилковим.

Суд також не звернув увагу на той факт, що у нього на утриманні перебуває неповнолітня дитина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Розгляд справи проведений в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає зміні та скасуванню в частині стягнення судового збору.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Встановлено, що 21 жовтня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який був зареєстрований 21.10.2017 р. у Хмельницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 2106 від 21/10/2017 року (а.с. 6).

Під час шлюбу у них народилась дочка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

З 20.10.2018 року позивач та відповідач проживають окремо, малолітня дитина проживає разом зі позивачем, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с. 17).

Відповідач ОСОБА_1 з 24.04.2001 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Позивач ОСОБА_6 працює на посаді бухгалтера у ТОВ «КС Домофон Хмельницький» та ТОВ «Ласті Логістик», перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьохрічного віку (довідки з місць роботи від 25.10.2018 року а.с. 14, 15).

Усі обов`язки щодо утримання дитини позивач ОСОБА_6 здійснює самостійно, що підтверджено квитанціями про оплату предметів гігієни для дитини, ліків тощо (а.с. 28, 29, 30).

Задовольняючи позов частково, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст. 180 СК України обов`язку утримання дитини.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позову, врахувавши при цьому, що відповідач проживає окремо від дитини, є працездатним.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частинами 1,2 статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку . Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідач ОСОБА_1 є також батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 53). Вказаний факт був врахований судом при визначенні розміру аліментів.

З відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України вбачається, що ОСОБА_1 отримував заробітну плату з 01.01.2018 року по 30.09.2018 року (а.с. 96).

Відповідно до довідки з Пенсійного фонду відповідач ОСОБА_1 з листопада 2018 року не отримував доходи (а.с. 55).

З платіжних доручень, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 добровільно сплачував кошти на користь позивача в період з вересня 2018 року до грудня 2018 року (а.с. 56-67).

Таким чином, відсутність офіційного працевлаштування ОСОБА_1 не може бути безумовним доказом його незадовільного матеріального становища.

Вказані обставини, а саме отримання ОСОБА_1 доходів за період з 01.01.2018 року по 30.09.2018 року, добровільне надання матеріальної допомоги, утримання іншої дитини, свідчать про те, що ОСОБА_1 має об`єктиву можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції. Доказів, які б спростовували цей факт апелянт суду не надав.

Доводи апелянта, що застосування до розміру аліментів критерію не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суперечить нормам ч. 1 ст. 184 СК України є необґрунтованими. Вказаний критерій є безумовною гарантією права дитини на утримання відповідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, яка встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину - не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначення судом першої інстанції в резолютивній частині рішення, що 1000 грн. становить не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не впливає на розмір визначених судом аліментів та їх подальше стягнення.

В той же час відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Однак суд першої інстанції помилково не допустив до негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць, що є підставою для зміни резолютивної частини такого судового рішення.

У відповідності з п. 6 ч. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).

З урахуванням того, що судові витрати відшкодовуються у разі їх понесення сторонами, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 . Позивач в даній справі була звільнена від сплати судового збору, судові витрати нею не були понесені, а тому стягнення на її користь 768 грн. 40 коп. судових витрат за рахунок відповідача є помилковим.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 у розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2019 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 у розмірі 768 грн. 40 коп. скасувати.

Доповнити резолютивну частину рішення реченням наступного змісту.

Рішення суду в межах стягнення суми платежів за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Судді Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова