Номер провадження: 22-ц/813/2710/19
Номер справи місцевого суду: 509/2970/17
Головуючий у першій інстанції Кириченко П.Л.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2019 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря - Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської Служби України, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, Управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб державного органу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Кириченко П.Л., 18 травня 2018 року в м. Овідіополь,

встановив:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до Державної Казначейської Служби України, Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, Управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями посадових осіб державного органу.

В процесі слухання справи позивач уточнив позовні вимоги, в обґрунтування позову посилався на те, що 07 березня 2017 року Одеським окружним адміністративним судом в порядку письмового провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області (далі: Управління), за участю третьої особи Овідіопольської райдержадміністрації Одеської області про відмову в погодженні проекту землеустрою, зобов`язання вчинити певні дії було ухвалено рішення, яким позов задоволено частково та визнано противоправною бездіяльність Управління щодо неприйняття рішення за поданням клопотання ОСОБА_1 щодо погодження проекту землеустрою відносно відведення земельної ділянки у власність громадянину для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано Управління погодити розроблений проект. Постанова суду першої інстанції є чинною. Противоправними діями посадових осіб Управління позивачу були спричинені моральні страждання, що і стало підставою для звернення до суду.

Позивач остаточно просив стягнути з держави Україна в особі Державної Казначейської Служби України моральну шкоду в розмірі 40 000 гривень (а.с. 1-7, 29-35, 43-49).

Рішення ухвалене у відсутність учасників справи.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 66-67).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що постановою адміністративного суду визнана протиправною бездіяльність органу влади, та помилково послався на те, що для стягнення моральної шкоди позивач мав зазначити посадову особу органу державної влади, з вини якої позивачу була заподіяні моральні страждання.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не зазначив та не обґрунтував належним чином причинний зв`язок між визнанням протиправною дій Управління та моральними стражданнями, яких через дії управління зазнав позивач, а також не вказав посадову особу Управління, через бездіяльність якої було заподіяно моральну шкоду позивачу.

Однак з такими висновками суду повністю погодитись не можна.

Колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 року визнано протиправною бездіяльність Управління містобудування та архітектури Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, яка полягала у неприйнятті рішення за поданим ОСОБА_1 клопотанням про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язано Управління погодити вказаний розроблений проект землеустрою (а.с. 8-12). Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 року залишено без змін (а.с.13-18).

Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У випадку заподіяння моральної шкоди особі органом державної влади застосовується спеціальна норма цивільного законодавства, яка передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Цивільне законодавство встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за завдання моральної шкоди настає за наявності всіх основних умов відповідальності: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою та вина.

Відповідно до пунктів 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" відшкодування такої шкоди можливе лише якщо таке передбачене відповідним законом, що визначає порядок і умови її відшкодування. Також передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань.

В позовній заяві ОСОБА_2 посилався на те, що зазнав душевних страждань через обмеження у праві користування земельною ділянкою, протиправну поведінку посадової особи органу державної влади відносно нього, крім того, подібними діями посадова особа пригнічила честь та гідність позивача як людини та громадянина. В результаті таких подій ОСОБА_2 став роздратованим, що суттєво позначилося на його психологічному стані, та, як наслідок, вплинуло на сімейні стосунки.

Протиправність діяння органу державної влади встановлена постановою Одеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 року, яка ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року була залишена без змін.

За правилами ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Належним та допустимим доказом в обґрунтування негативних змін психологічного стану особи може слугувати, зокрема, висновок судово-психологічної експертизи або інші допустимі докази на підтвердження заявлених вимог. Наявність вини в діях органу державної влади стосовно неприйняття рішення за поданням клопотання ОСОБА_1 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку не є належним та допустимим доказом зміни психологічного стану позивача внаслідок душевних хвилювань. Будь-яких інших доказів на підтвердження позовних вимог матеріали справи не містять. Таких доказів не було надано і до суду апеляційної інстанції.

З матеріалів справи та апеляційної скарги ОСОБА_1 не вбачається, чим саме обґрунтований визначений розмір позивачем шкоди у сумі 40 000 гривень, у чому саме полягало завдання моральної шкоди позивачу, якими доказами це підтверджується, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди.

З огляду на вищенаведені обставини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки з позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається, якою саме бездіяльністю яких посадових осіб Управління спричинена моральна шкода, в чому полягає моральна шкода для позивача, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, до позову не надані належні доказі на підтвердження розміру моральної шкоди

Згідно роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами) вбачається, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позову через недоведеність позовних вимог, з огляду на наступне.

За правилами ст. 83 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

В позовній заяві ОСОБА_1 посилається на те, що вина органу державної влади доведена, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією постановиОдеського окружного адміністративного суду від 07 березня 2017 року, внаслідок неправомірних дій органу він зазнав душевних хвилювань, однак матеріали справи не містять доказів на підтвердження дій органу державної влади, якими завдано душевних страждань ОСОБА_1 , змін морального стану ОСОБА_1, порушення соціальних зв`язків позивача з оточуючими. Суд не може приймати рішення, ґрунтуючись лише на припущеннях позивача, які не підкріплені належними та допустимими доказами, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд помилково дійшов висновку, що для вирішення спору мала бути додатково зазначена в позовній заяві посадова особа органу державної влади, через бездіяльність якої позивач зазнав душевних хвилювань, заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

У справі, яка переглядається, позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданими органами державної влади, посилаючись при цьому на положення ст.1174 ЦК України.

За приписами ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, тягар відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень лежить на державі незалежно від вини цієї особи.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-440цс16, в якій були встановлені подібні відносини та аналогічні фактичні обставини.

Таким чином, суд першої інстанції помилково послався на те, що відсутність зазначеної посадової особи органу державної влади позбавила суд можливості прийняти законне та обґрунтоване рішення, а відтак такі доводи суду першої інстанції необхідно виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення.

Враховуючи наведене, встановивши часткову невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу, а оскаржуване судове рішення змінює шляхом виключення з мотивувальної частини рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року посилання суду на те, що відсутність відомостей про посадову особу органу Управління, не зазначено прізвище ім`я по батькові та інші відомості про посадову особу Управління, позбавило суд можливості прийняти в контексті ст. 263 ЦПК України законне та обґрунтоване рішення.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому, колегія суддів вважає, що підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року - змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 травня 2018 року посилання суду на те, що відсутність відомостей про посадову особу органу Управління, не зазначено прізвище ім`я по батькові та інші відомості про посадову особу Управління, позбавило суд можливості прийняти в контексті ст. 263 ЦПК України законне та обґрунтоване рішення

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 червня 2019 року

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе