Справа № 404/5851/18
Номер провадження 2/404/3146/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2019 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючої судді - Варакіної Н.Б.

за участю секретаря Уманенко Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (вул.Волкова,26, к. 2, кв.113, м. Кропивницький) до ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), ОСОБА_3 (вул.Пацаєва,5, к. 3,кв.68, м. Кропивницький) про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 19.01.1990 уклала шлюб з ОСОБА_2

У шлюбі, за спільні кошти, в розмірі 1700 доларів США, придбали квартиру АДРЕСА_2 к. 2 в м. Кропивницький у ОСОБА_3 В 2017 році стосунки з відповідачем погіршилися, шлюбні відносини перестали існувати після нанесення їй останнім тілесних ушкоджень. Під час розгляду цивільної справи про розірвання шлюбу, 12.07.2018 їй стало відомо, що вищезазначена квартира придбана відповідачем на підставі договору дарування. Відповідач почав створювати перешкоди у користуванні квартирою, виганяти її, мотивуючи тим, що це його особиста власність. Вважає, договір дарування, укладений 27.08.2000 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 удаваним правочином, оскільки ОСОБА_3 отримала за цим договором 1700 доларів США. Сторони правочину уклали договір дарування, з метою приховати договір купівлі-продажу. Вважає, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. Просить суд визнати договір дарування удаваним правочином, а саме договором купівлі-продажу, визнати квартиру АДРЕСА_2 к. 2 в м. Кропивницькийспільною сумісною власністю подружжя, та поділити квартиру, визнавши за нею ? її частки. Стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав. В обґрунтування посилається на те, що між ним та ОСОБА_4 укладений саме договір дарування, оскільки він тривалий час допомагав останній та її чоловікові гасити їх особисті борги, утримував їх, надавав харчування, тощо. Зазначає, що позивач пропустила строк позовної давності звернення до суду з такими вимогами, оскільки їй було відомо, що укладений саме договір дарування. Позивач зареєстрована в зазначеній квартирі, що потребує дозволу власника. Крім того, вона неодноразово отримувала довідки у ЖЄО з місця реєстрації щодо себе та дітей. Просив у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 подала нотаріально засвідчену заяву про визнання позову. В якій зазначила, що у 2000 році продала належну їй квартиру АДРЕСА_2 к. 2 в м. Кропивницький ОСОБА_2 за 1700 доларів США, з яких частина коштів пішла на погашення боргів, а частина була отримана нею та її чоловіком.

В судовому засіданні позивач та її представник адвокат ОСОБА_5 вимоги підтримали. Позивач суду пояснила, що спірна квартира придбана за спільні кошти з відповідачем. Кошти на придбання квартири надала мати відповідача, після продажу чотирьох кімнатної квартири, в розмірі 1000 доларів США та її родичі в розмірі 700 доларів США. Всі дії щодо реєстрації місця проживання в квартирі її та дітей проводив відповідач, крім того він сплачував за комунальні послуги, тому їй не було відомо, що відповідач уклав з ОСОБА_3 саме договір дарування.

Відповідач в судовому засіданні вимоги не визнав. Суду пояснив, що кошти на придбання квартири надала його мати. Позивач кошти на придбання квартири не надавала і їй достеменно було відомо, що укладався саме договір дарування, оскільки ОСОБА_3 є дружиною її двоюрідного брата. Позивачу було відомо, що він надавав кошти ОСОБА_3 на одяг, їжу та погашення боргів. Крім того, виїжджаючи за кордон позивач переховувала правовстановлюючі документи на квартиру, що свідчить про її обізнаність про укладення саме договору дарування.

Відповідач ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи без її участі.

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що є сином сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та йому відомо, що батьки сторін надавали кошти на придбання спірної квартири, яку придбали у родичів матері.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що є двоюрідною сестрою позивача. Спірна квартира придбана за спільні кошти сторін у їх спільних родичів ОСОБА_3 та ОСОБА_8 Батьки позивача позичили кошти в розмірі 300 доларів США у її батьків, для придбання зазначеної квартири. Їй відомо, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оформили договір дарування замість договору купівлі-продажу квартири, з метою уникнути оподаткування.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що є сестрою відповідача ОСОБА_2 Їх мати продала чотирьох кімнатну квартиру та віддала ОСОБА_2 1000 доларів США для придбання квартири. Батько позивача надав 700 доларів США. Який договір оформлений під час придбання спірної квартири їй невідомо.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що є сусідкою сторінГлухої О.В. та ОСОБА_2, суду показала, що була знайома з ОСОБА_3, знала що в неї були борги по сплаті за комунальні послуги та що вона продала квартиру ОСОБА_2 та ОСОБА_1 їй невідомо який договір уклали сторони.

Свідок ОСОБА_11 суду показав, що є сином сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зі слів батьків йому відомо, що на квартира придбана за 1700 доларів США і на її придбання батьки сторін надавали кошти.

ОСОБА_12 надав суду нотаріально засвідчену заяву, в якій зазначив, що його батьки ОСОБА_13 та ОСОБА_14, у серпні 2000 року, передавали його сестрі ОСОБА_1 кошти в розмірі 700 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_2 к. 2 в м. Кропивницький, у їх двоюрідного брата ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_3

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.08.2000 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір дарування квартири АДРЕСА_2 к. 2 в м. Кропивницький, засвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_15, зареєстрований в реєстрі за № 2109 та зареєстрований в Кіровоградському ООБТІ 18.09.2000 за № 42670/127.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.01.1990 року. Під час розгляд справи у суді шлюб між ними розірваний.

Позивач вважає договір дарування удаваним, оскільки квартира фактично була придбана, у період перебування у зареєстрованому шлюбі, за спільні з відповідачем ОСОБА_2 кошти, які надавались їх батьками. ОСОБА_3 отримала за цим договором 1700 доларів США. Сторони правочину уклали договір дарування, з метою приховати договір купівлі-продажу, щоб уникнути фінансових витрат при оформленні правочину. Вважає, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу.

Відповідач ОСОБА_2 зазначає, що не сплачував кошти в розмірі 1700 доларів США ОСОБА_3 за придбання квартири, а погасив її борги та надавав кошти на харчування. Наголосив на тому, що зазначені кошти надала його мати.

Оспорюваний договір укладений 27.08.2000, тому до відносин сторін застосовується ЦК України в редакції 1963 року, відповідно до ст. 58 якого, якщо угода укладена з метоюприховати іншу угоду (удаванаугода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28 квітня 1978 року «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», чинної на час виникнення правовідносин між сторонами, при вирішенні питання про визнання угоди недійсною судові необхідно враховувати, що недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими з передбачених ст. 27 ЦПК засобами доказування, якщо інше не передбачено законом. Однак ціна та інші істотні умови угоди, укладеної в простій письмовій чи нотаріальній формі, не можуть бути встановленими на підставі показань свідків, крім випадків кримінальнокараних діянь.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки недійсності, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, сторона має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 4) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

До того ж, для визнання правочину удаваним слід мати на увазі, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Згідно із ст.ст. 243, 244 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другійстороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Договір дарування на суму понад 500 карбованців - повинен бути нотаріально посвідчений.До договорів дарування нерухомого майна застосовуютьсяправила статті 227 і цього Кодексу. Відповідно до якої договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бутинотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у

виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що оспорюваний договір дарування майна укладено у письмові формі та нотаріально посвідчено. Позивач стороною у спірній угоді не була, а тому вона і не могла приховувати укладення іншої угоди.

Позивачем не надані докази того, що обидві сторони правочину, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 діяли свідомо з метою приховати інший правочин, та мали на меті укладення саме договору купівлі-продажу квартири. Між сторонами не настали інші права та обовязки, ніж передбачені договором дарування.

ОСОБА_3 в судове засіданні не зявилась, через канцелярію суду передала нотаріально посвідчену заяву, про те, що у 2000 році продала належну їй квартиру АДРЕСА_2 к. 2 в м. Кропивницький ОСОБА_2 за 1700 доларів США, з яких частина коштів пішла на погашення боргів, а частина була отримана нею та її чоловіком. Зазначена заява не може бути оцінена судом в порядку Глави 5 ЦПК України.

Сторони та суд були позбавлені можливості поставити питання особисто ОСОБА_3 щодо обставин укладення оспорюваного договору та зясувати спрямованість її волі під час укладення правочину.

За договором купівлі-продажу покупець зобовязується сплатити продавцеві грошову суму.

Належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту позивач не надала, з огляду на сталу практику ВСУ та ВС про те, що не може доводитися свідченнями свідків заперечення факту вчинення між сторонами правочину, який належить вчиняти у письмовій формі, а також оспорювати виконання зобов'язань, що виникли з цього правочину.

З огляду на зазначене суд не приймає покази свідків, щодо придбання квартири за кошти надані батьками сторін.

Крім того, ОСОБА_2 наголошує на тому, що позивачу достеменно було відомо, про укладення саме договору дарування, а не купівлі-продажу квартири. Правовстановлюючі документи перебували у квартирі у вільному доступі, більш того, сама позивач їх переховувала від нього. Також, позивач зареєструвала місце свого проживання у зазначеній квартирі та отримувала довідки з ЖЕО щодо свого місця реєстрації та дітей, що передбачає наявність власника квартири та правовстановлюючого документу.

Відповідно до ст. 71 ЦК України ( в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, правоякої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Позовна давність застосовується судом, арбітражем аботретейським судом незалежно від заяви сторін.Перебіг строку позовної давності починається з дня виникненняправа на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналасяабо повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила, а також підстави зупинення і перериву перебігустроків позовної давності встановлюються законодавством Союзу РСРі статтями 78 і 79 цього Кодексу.

Проаналізувавши докази в їх сукупності та взаємозвязку, зважаючи на те, що спірний договір укладений у 2000 році, сторони проживали у шлюбі до 2017 року, як встановлено з показів свідків спілкувались між собою та мали добрі відносини, а також те, що деякі цивільні правовідносини у суспільстві передбачають надання правовстановлюючих документів на нерухомість для отримання реєстрації місця проживання, оформлення договорів з комунальними підприємствами, тощо, суд дійшов висновку що позивачем строк позовної давності пропущений.

Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову єпідставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважноюпричину пропуску строкупозовної давності, порушене право підлягаєзахистові.

Позивач не надала суду доказів поважності пропуску строку позовної давності.

Пропуск строку позовної давності є самостійною підставою для відмови у позові, але суд дійшов висновку про недоведеність вимог, тому відмовляє у задоволенні позову з цих підстав.

На підставі ст.ст. 58, 243, 244 ЦКУ ( в редакції 1963 року), керуючись ст. 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовуГлухої ОСОБА_16 (вул. Волкова, 26, к. 2, кв.113, м. Кропивницький) до ОСОБА_2 (вул. Волкова, 26, к. 2, кв. 113, м. Кропивницький), ОСОБА_3 (вул. Пацаєва, 5, к. 3, кв. 68, м. Кропивницький) про визнання правочину удаваним та поділ майна подружжя відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду

Повний текст рішення, з урахуванням перенесення вихідних та святкових дніввиготовлений 02.05.2019.

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда